Провадження 2/127/3437/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря судового засідання Остапенко І.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.06.2017 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 0, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого ліміту кредитування у розмірі 13 000, 00 гривень. 25.01.2023 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 239, відповідно до якого позивач набув право вимоги, зокрема до ОСОБА_2 за договором № 0 від 12.06.2017. Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 47 190, 04 гривень, з яких: 19 113, 27 гривень заборгованість за тілом кредиту; 28 076, 77 гривень заборгованість за відсотками.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором № 0 № рах. 6938 від 6/12/2017 (дослівно) в розмірі 47 190, 04 гривень. Також, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Ухвалою суду від 25.07.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

На виконання вимог ч. 7 ст. 43 і абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивачем надано разом із позовом, поданим до суду в електронній формі, докази надсилання відповідачу за останньою відомою адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, листом з описом копії позовної заяви із доданими до неї документами (трекінг відправлення 203). (т. 1 а.с. 12-16)

З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення із ухвалою суду від 25.07.2024 та судовою повісткою, направлені відповідачу за останньою відомою адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Водночас, 07.08.2024 до суду звернувся адвокат відповідача із клопотання про ознайомлення із матеріалами справи. До електронного кабінету адвоката відповідача 12.08.2024 о 19 год. 50 хв. було доставлено, зокрема, позовну заяву із доданими до неї документами.

У строк, визначений судом ухвалою від 25.07.2024, від адвоката відповідача надійшов відзив із викладеними у ньому запереченнями щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, адвокат відповідача просив застосувати позовну давність.

Ухвалою суду від 20.08.2024 було витребувано докази по справі.

На виконання вимог вищевказаного судового рішення 05.11.2024 від АТ «УкрСиббанк» і 18.09.2024 від позивача надійшли докази.

21.11.2024 судом було визнано явку представника позивача в засідання для надання пояснень обов`язковою, про що постановлено відповідну ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу судового засідання.

28.01.2025 було встановлено неналежне виконання позивачем вимог ухвали суду від 20.08.2024, у зв`язку із чим зобов`язано представника позивача повторно виконати дане судове рішення та надати обґрунтований розрахунок спірної заборгованості за кредитним договором, про що постановлено відповідну ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу судового засідання.

12.02.2025 представником позивача на виконання ухвал суду від 20.08.2024 і 28.01.2025 було надано розрахунок заборгованості.

У судове засідання відповідач та/або його адвокат не з`явились, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Водночас, 21.04.2025 на адресу суду надійшла заява від адвоката відповідача про розгляд справи у відсутність сторони відповідача. (т. 2 а.с. 54)

Представник позивача не заперечувала щодо розгляду справи у відсутність відповідача.

Враховуючи вищевикладене, клопотання адвоката відповідача, думку представника позивача та положення ст. 223 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність сторони відповідача (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу судового засідання).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала і просила задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними у позовній заяві.

Адвокат відповідача в ході розгляду справи і, зокрема, у своїй заяві від 21.04.2025 заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені ним у відзиві.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

09.06.2017 між ОСОБА_2 та АТ «УкрСиббанк» було укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правил) № 0, відповідно до умов якого банк зобов`язався на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкрити ОСОБА_2 та в подальшому обслуговувати на умовах Тарифного плану «Револьверна Кредитна Картка «Шоппінг картка», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com й на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку картковий рахунок № НОМЕР_1 , який використовується з режимом поточного рахунку, встановленим законодавством, та обслуговується згідно цього договору-анкети та Правил (договірних умов) споживчого кредитування та відкриття і розрахунково-касове обслуговування карткових рахунків клієнтів АТ «УкрСиббанк», опублікованих в газеті «Голос України» № 85 (5085) від 13.05.2011 (з усіма змінами та доповненнями) та розміщених на сайті www.my.ukrsibbank.com та/або на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку (далі - Правила). (т. 1 а.с. 25-26)

У відповідності до умов вищевказаного договору банк встановив: ліміт кредитування (ліміт овердрафту) у розмірі 13 000, 00 гривень; строк користування кредитом з 09.06.2017 по 20.06.2019; дату розрахунку мінімальної суми поповнення рахунку (білінгову дату) до 25 числа кожного місяця.

Підписанням вищевказаного договору відповідач підтвердив, зокрема, що він: особисто ознайомлений з Правилами та Тарифами, розміщеними для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com, зі змістом Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах; отримав від банку інформацію про умови кредитування згідно вимог законодавства України; ознайомлений і погоджується з умовами усіх додатків до договору-анкети, у тому числі з Тарифами банку; особисто отримав примірник цього договору-анкети (п. 2.9 договору).

Того ж дня, 09.06.2017, ОСОБА_2 звернувся до АТ «УкрСиббанк» із анкетою-заявою на надання споживчого кредиту, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту. (т. 1 а.с. 22-24)

Так, 09.06.2017 між ОСОБА_2 та АТ «УкрСиббанк» було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору-анкети, у відповідності до умов якої ОСОБА_2 доручив банку в дату укладення цієї додаткової угоди з метою оплати вартості товару здійснити договірне списання коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 на рахунок ФОП ОСОБА_3 в сумі 11 750, 00 гривень. Сторони також домовились про окремі умови використання та погашення клієнтом частини ліміту кредитування (що наданий банком клієнту), зазначеної у п. 1.3, 1.4, що дорівнює 11 983, 83 гривень цієї додаткової угоди, а саме щодо процентної ставки, розміру комісії за управління кредитом і строку кредитування до 20.03.2018 та узгодили графік платежів. (т. 1 а.с. 87)

25.01.2023 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 239, у відповідності до умов якого АТ «УкрСиббанк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» належні йому права вимоги до боржників. (т. 1 а.с. 92-94зв.)

Так, згідно із п. 4.1 вищевказаного договору право вимоги переходить до ТОВ «Верра Фінанс» з моменту підписання Акту приймання-передачі Права вимоги (додаток № 2 до цього договору), але не раніше сплати фактором суми фінансування у порядку, визначеному договором.

25.01.2023 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було підписано вищевказаний Акт. (т. 1 а.с. 96)

З витягу із Реєстру боржників вбачається відступлення АТ «УкрСиббанк» ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до боржника за договором № 0 від 12.06.2017 ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 95)

На виконання умов вищевказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було у повному обсязі сплачено на користь АТ «УкрСиббанк» суму фінансування, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією від 25.01.2023. (т. 1 а.с. 98)

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом не встановлено, що умовами договору № 0 від 12.06.2017 передбачено право позикодавця (кредитора) без згоди позичальника передавати права за цими договорами третім особам, оскільки такий договір стороною позивача суду не надано.

Доказів того, що вищевказаний договір факторингу визнаний недійсним, суду не надано.

Судом прийнято до уваги, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Таким чином, після підписання Акту приймання-передачі Права вимоги та сплати фактором суми фінансування за вищевказаним договором факторингу, відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу, в даному випадку з 25.01.2023, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» стало новим кредитором відповідача за договором № 0 від 12.06.2017.

Позивач вважає, що відповідачем порушено умови вищевказаного договору, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов`язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вважає, що відповідачем порушено умови договору № 0 від 12.06.2017, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку. При цьому у вимогах представник позивача вказав про необхідність стягнення заборгованості «за кредитним договором № 0 № рах. 6938 від 6/12/2017» (дослівно).

Як встановлено в ході розгляду справи під час надання представником позивача особистих пояснень, предметом спору у даній справі є заборгованість за договором від 12.06.2017. Водночас, позивач в обґрунтування своїх вимог надав інший договір, а саме договір № 0 від 09.06.2017. Тобто наданий позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог в якості доказу договір, зокрема, не стосується предмета доказування, тобто є неналежним доказом.

З матеріалів справи вбачається, що картковий рахунок № НОМЕР_1 , який діяв до 19.09.2018 і було в подальшому змінено на № НОМЕР_2 , із встановленим лімітом кредитування було відкрито саме за договором від 09.06.2017, а не 12.06.2017; додаткова угода про надання споживчого кредиту за анкетою-заявою відповідача була укладена саме до договору від 09.06.2017.

При цьому суд зауважує, що у відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається виключно у письмовій формі. Так, за умовами договору № 0 від 09.06.2017 відповідач може використовувати кредитні кошти в межах кредитного ліміту на рахунку № НОМЕР_1 , водночас підставою отримання таких коштів є саме договір від 09.06.2017, а не будь-який інший.

У засіданні представник позивача пояснила, що сума заборгованості по тілу кредиту складається із заборгованості по тілу кредиту, одержаному на виконання умов додаткової угоди від 09.06.2017 до договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правил) № 0 від 09.06.2017 і кредитних коштів, використаних в межах кредитного ліміту, встановленого на картковий рахунок, відкритий за цим договором.

Враховуючи вищевказане судом прийнято до уваги, зокрема, що за умовами вищезазначеної додаткової угоди, ОСОБА_2 доручив банку здійснити договірне списання коштів зі свого карткового рахунку № НОМЕР_1 на рахунок ФОП ОСОБА_3 в сумі 11 750, 00 гривень з метою оплати вартості товару (мобільних телефонів) саме в дату укладення цієї додаткової угоди, тобто 09.06.2017. (т. 1 а.с. 87-89)

Вищевказане не узгоджується із змістом позовної заяви і поясненнями представника позивача наданими в судовому засіданні, зокрема про те, що спірна заборгованість по тілу кредиту за договором від 12.06.2017, як те вбачається із позовної заяви, включає в себе заборгованість по вищевказаній додатковій угоді, якою частину ліміту кредитування в сумі 11 750, 00 гривень мало бути списано 09.06.2017 (п. 2), тобто до виникнення правовідносин, якими обґрунтовано позовні вимоги. Представник позивача не змогла пояснити розрахунок заборгованості, зокрема порядок обчислення відсотків за користування кредитними коштами.

В ході розгляду справи представник позивача обґрунтовувала позовні вимоги умовами договору саме від 09.06.2017, а не від 12.06.2017, хоча вимоги пред`явлено по договору від 12.06.2017, як те вбачається із змісту позовної заяви.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Судом не встановлено укладення 12.06.2017 договору між АТ «УкрСиббанк» та відповідачем, заборгованість по якому є предметом спору у даній справі. Відсутність такого договору унеможливлює й дослідження самих розрахунків, адже в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Крім того, із наданих позивачем на виконання вимог ухвал суду від 20.08.2024 і 28.01.2025 розрахунків заборгованості, які не відображують усіх даних, як те вимагав суд, а саме розміру застосованих відсотків, адже умови договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правил) № 0 від 09.06.2017 і додаткової угоди від 09.06.2017 до нього містять окремі умови використання та погашення кредитного ліміту (п. 2 додаткової угоди і розділ 2 договору). (т. 1 а.с. 25-26, 87-88)

Із «руху коштів по рахунку картки з лімітом» - «Револьверна кредитна картка «Шоппінг картка» та виписки по рахунку відповідача, який як встановлено судом відкрито саме на виконання умов договору № 0 від 09.06.2017 (п. 1.1), вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами, розплачувався за товари, послуги та, зокрема, погашав заборгованість. (т. 1 а.с. 27-86, 203-225)

У ході розгляду справи адвокат відповідача не заперечував укладення ОСОБА_2 договору із АТ «УкрСиббанк», однак 09.06.2017, а не 12.06.2017.

Предметом спору у даній справі, як вже зазначав суд, є заборгованість саме по договору № 0 від 12.06.2017, а не будь-якому іншому. В свою чергу доказування, не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд же розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Позивачем не було повідомлено суд про неможливість подання доказів у встановлений законом строк, тобто разом із позовом, у відповідності до ч. 4 ст. 83 і п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Судом прийнято до уваги, що принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Однак, викладені позивачем обставини у позові не недоведені належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Крім того, саме на суд покладено обов`язок під час ухваленні рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

Виключно у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України.

Враховуючи те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами невиконання відповідачем або виконання з порушенням умов, визначених змістом договору саме від 12.06.2017, відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов`язання.

Крім того, виходячи з підстав звернення до суду, позивач повинен довести виникнення у нього права вимоги грошової вимоги до відповідача в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Підставою для звернення до суду з урахуванням положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) особи, тоді як відсутність обставин на підтвердження наявності порушення такого права, за захистом якого звернувся позивач, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд вважає, що позивач, скориставшись своїми процесуальними правами, надав суду усі наявні докази по даній справі на підтвердження своїх вимог.

Як вбачається із витягу з Реєстру боржників, права вимоги до яких передані внаслідок укладення 25.01.2023 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договору факторингу № 239, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_2 саме за договором від 12.06.2017, а не за будь-яким іншим, зокрема за договором від 09.06.2017.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позивач самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Отже, суд прийшов до висновку, враховуючи вищевикладене, про відмову в задоволенні позову.

Оскільки право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, як встановлено судом, не порушено відповідачем, відповідно питання про застосування позовної давності, порушене адвокатом відповідача, судом не вирішується, адже позовна давність у відповідності до положень ст. 261 ЦК України застосовуються лише за наявності порушення права особи.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані з позовом та на виконання вимог судового рішення, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі від 25.07.2024 було роз`яснено сторонам по справі, зокрема позивачу в ухвалі від 20.08.2024, наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи в ході розгляду справи, дослідивши письмові пояснення, викладені сторонами в заявах по суті справи, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Суд прийшов до висновку, що в даному випадку, відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача заборгованості за договором № 0 від 09.06.2017 в розмірі 47 190, 04 гривень, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 2 422, 40 гривень (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією від 14.06.2024. (т. 1 а.с. 21)

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Конституцією України, ст.ст. 11, 12, 15, 16, 512, 514, 1077-1082 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором № 0 від 09.06.2017 в розмірі 47 190, 04 гривень відмовити.

Судовий збір в сумі 2 422, 40 гривень залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; останнє відоме місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал»: ; місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28.

Рішення суду складено 28.04.2025.

Суддя