ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1594/25 Справа № 186/1489/24 Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Лопаковій А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК "Павлоградвугілля"

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року у складі судді Янжули С.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК "Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю на виробництві, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з різними структурними підрозділами ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", працюючи на різних посадах в умовах впливу шкідливих факторів на організм.

15 червня 2012 року о 09 годині 45 хвилин, її син - гірник очисного забою ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" ВСП «Шахта «Степова» під час виконання своїх трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку, отримав травми, про що було складено Акт №8 Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом».

ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок отриманих трав на виробництві ОСОБА_2 помер.

Позивач зазначає, що внаслідок втрати сина, їй завдана моральна шкода, яка полягає в стражданнях, які вона перенесла у зв`язку з втратою близької та дорогої для неї людини, вона наразі позбавлена можливості відчувати підтримку сина та отримати його турботу, що призвело до істотних вимушених змін у її житті, зазнала сильне емоційне та психологічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу і не може відновити свою душевну рівновагу, нормальні життєві зв`язки були знищені, постійно відчуває почуття туги та самітності і до теперішнього часу не може оговтатись від осягнутого її лиха, досі перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про сина постійно переслідують її. Оскільки, саме з боку відповідача не було забезпечено належних та безпечних умов праці, ОСОБА_2 загинув, вимушена звернутися до суду та просити стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану смертю сина на виробництві у розмірі 302800,00 грн.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "ДТЕК "Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 300000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з ПрАТ "ДТЕК "Павлоградвугілля" судовий збір на користь держави в розмірі 3000,00 грн.

Рішення суду мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки не створення відповідачем належних та безпечних умов праці, призвело до того, що мати померлого страждає, така втрата є невідворотною, смертю останнього завдано глибокі моральні страждання, оскільки був порушений нормальний уклад її життя й беручи до уваги конкретні обставини у справі, невідворотність, характер та інтенсивність моральних страждань, а також зважаючи на те, що винним у заподіянні вказаного нещасного випадку, що призвів до смерті ОСОБА_2 , визнано серед інших також і останнього, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 300000,00 грн.

Не погодившись з таким рішення суду, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просили змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, зменшивши розмір моральної шкоди до 150000,00 грн. з утриманням прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначений судом розмір моральної шкоди, є завищеним. Посилається на відсутність встановлених судом фактів порушення відповідачем законодавства про охорону праці та недоведеність причинного зв`язку між отриманими травмами та діями відповідача. Вказує, що позивачем не доведено розмір моральної шкоди саме у зазначеному розмірі, оскільки при визначені розміру моральної шкоди мають бути враховані засади розумності, виваженості та справедливості, що судом першої інстанції виконано не було. Вказує, що основною причиною нещасного випадку є порушення технологічного процесу та актів охорони праці потерпілим, що не було враховано судом при визначенні розміру моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15 червня 2012 року о 09 годині 45 хвилин, з ОСОБА_2 - гірником очисного забою, під час виконання ним трудових обов`язків, стався нещасний випадок, внаслідок якого останній отримав травми та ІНФОРМАЦІЯ_1 о 01 годині 45 хвилин помер у реанімаційному відділенні КЗ «Павлоградська МЛ №4 ДОР», що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_2 помер, стався під час виконання робіт по виїмці вугілля в 163 лаві струговою установкою GН-800/S в об`ємі 110т, технічного обслуговування скребкового конвеєра РF-З та ремонту секцій механізованого комплексу DВТ у кількості 4-х одиниць у 163 лаві, а саме: під час зачистки лави в районі секції №8, після увімкнення ланковим кнопки аварійного вимкненні механізмів лави, після чого, руку сина було затиснуто вище ліктя між перекриттями секцій №8 та №9, що призвело до травматичної ампутації лівої верхньої кінцівки у сина, травматичного шоку та в подальшому смерті. Зазначена секція №8 механізованого комплексу DВТ, 2008 року випуску, є джерелом підвищеної небезпеки та належить відповідачу.

Таким чином, смерть сина ОСОБА_1 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та обумовлена неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

До настання смерті внаслідок нещасного випадку, загальний стаж роботи ОСОБА_2 складав - 15 років 8 місяців, у тому числі, на підприємстві відповідача 11 років 1 місяць, по професії - 08 років 4 місяці, що підтверджується копією трудової книжки.

Зазначені факти підтверджуються Актом №8 Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом», затверджений першим заступником начальника територіального управління Держгірпромнагляду по Донецькій області - начальником Донецького гірничого округу 10 липня 2012 року.

Причинами нещасного випадку сина ОСОБА_1 , згідно п.7 акту Форми Н-1, стали: Основна:1. Порушення технологічного процесу. Супутні: 2. Невиконання вимог інструкції з охорони праці. 3. Невиконання посадових обов`язків.

Устаткування, машини, механізми, експлуатація яких призвела до нещасного випадку, згідно п.8 акту форми Н-1, є секція №8 механізованого комплексу DВТ, 2008 року випуску, Германія, фірма «DВТ».

В ході розслідування нещасного випадку з смертельним наслідком встановлено, що 15 червня 2012 року у 1-шу зміну о 06 годині 40 хвилин, виконуючим обов`язки начальника дільниці з видобуту вугілля №4 ВСП "Шахта Степова" ПАТ "ДТЕК "Павлоградвугілля" ОСОБА_3 був виданий наряд ланці робітників у складі 9-ти гірників очисного забою, 8-ми електрослюсарів підземних та 8 -ми гірників підземних на виїмку вугілля в 163 лаві струговою установкою GН-800/S в об`ємі 110т, технічного обслуговування скребкового конвеєра РF-З та ремонту секцій механізованого комплексу DВТ у кількості 4-х одиниць у 163 лаві, обслуговування штрекового скребкового конвеєра СПЦ-230, обслуговування електрообладнання та встановлення анкерного кріплення на 165 збірному штреку. На наряді був проведений інструктаж з безпечного виконання робіт при виїмці вугілля струговою установко GH-800/S, пересуванні секцій механізованого кріплення DВТ та скорочення скребкових конвеєрів.

Керівництво роботами у зміні здійснював гірничий майстер дільниці з видобутку вугілля №4 ОСОБА_4 .

По прибуттю на виїмкову дільницю 163 лави о 08 годині 10 хвилин працівники 1-ї зміни змінили на робочих місцях працівників 4-ї зміни і продовжили роботи з виїмки вугілля у 163 лаві. Четверо гірничих робітників очисного забою розташувалися у лаві згідно закріплених паїв для виконання робіт з зачистки ходового відділення лави та коректування лінії скребкового конвеєра відносно горизонту - ОСОБА_2 - секції №№1-50, ОСОБА_5 - секції №№50-100, ОСОБА_6 - секції №№100-150, ОСОБА_7 - секції №№150-200. Накріплення сполучень 163 лави зі 163 бортовим штреком та 165 збірним штреком та виконання кінцевих операцій були задіяні по два гірника очисного забою. Струговою установкою GН-800/S, пульт, управління якою знаходиться на 163 бортовому штреку, за 60м вище від 163 лави, керував електрослюсар підземний ОСОБА_8 .

О 09 годині 00 хвилин гірничий майстер ОСОБА_4 , після огляду штреку, розпочав обслідування 163 лави. ОСОБА_4 звернув увагу на те, що на проході для людей на ділянці від першої до десятої секції знаходиться гірнича маса, яка випала з конвеєра. Зачисткою лави у районі десятої секції займався син позивача-гірник очисного забою ОСОБА_2 . При виконанні огляду механізованого кріплення та оцінці стану покрівлі лави, ОСОБА_4 не виявив будь-яких порушень обслідування 163 лави.

О 09 годині 27 хвилин струг вирубався на 165 збірний штрек і продовжив виїмку вугілля у напрямку до 163 бортового штреку.

О 09 годині 30 хвилин електрослюсар ОСОБА_8 по селекторному зв`язку повідомив ОСОБА_2 , що секції №№6,7 не пересунуті, а задану величину для початку автоматичної функції «Цикл». На що ОСОБА_2 відповів ОСОБА_8 , що пересуванню секцій №№7 заважає гірнича маса, яка знаходиться перед ними. ОСОБА_8 вирішив надалі не виконувати виїмку вугілля у цьому районі лави, про що повідомив ОСОБА_2 .

О 09 годині 48 хвилин ланковий ОСОБА_9 , який знаходився на сполучені 163 лави зі 165 збірним штреком, побачив світлові сигнали, які подавались з лави і увімкнув кнопку аварійного вимкнення механізмів лави. Після цього, ОСОБА_9 почув з лави крик про допомогу і пішов у лаву для з`ясування ситуації. Дійшовши до секції №8, він побачив, що ліва рука сина позивача - ОСОБА_2 була затиснута вище ліктя між секцій №8 та №9. Негайно, зливши секцію №8, ОСОБА_9 звільнив руку ОСОБА_2 і, разом з ОСОБА_10 , який прийшов вслід за ОСОБА_9 , надав першу необхідну медичну допомогу.

Зі слів ланкового ОСОБА_9 , ОСОБА_2 виконував роботи з зачистки перекриття секції №8, не передбачені виданим нарядом. Згідно записів архівних електронних даних роботи стругової установки GН-800/S, встановлено, що у відрізок часу з 09 годині 35 хвилин до 09 години 44 хвилини секція №8 знаходилася у злитому стані та не була заблокована, шляхом натиснення на відповідну кнопку на пульті управління секції №9. О 09 годині 44 хвилини 41 секунди ОСОБА_2 з пульта управління, розміщеного на секції №9, натиснув кнопку «старт», яка дає команду секції №8 на виконання функції «Автопослідовність вручну». Результатом виконання цієї команди є злив секції та її розтискання, з одночасним перетягуванням у бік забою на задану величину, протягом 2 секунд. Виконання команди відбувається після проходження попереджувальних звукового та світлового сигналів, протягом 9 секунд.

О 09 годині 45 хвилин 09 секунді секція №8 була розтиснута, що призвело до затиснення між перекриттями секцій №8 та №9 лівої руки ОСОБА_2 , який в цей час хотів скинути шматок породи з перекриття секції лопатою, без використання спеціального скребка з довгою ручкою 1,5м. Скребок для зачищення гірничої маси з перекриття секцій у цей час знаходився біля секції № 1.

О 10 годині 00 хвилин гірничий диспетчер, згідно вимог п.18,р.3,гл.IV "Правил безпеки у вугільних шахтах», викликав реанімаційно-протишокову групу 8 ДВГРЗ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 01 годині 45 хвилин ОСОБА_2 помер в реанімаційному відділенні КЗ «Павлоградська МЛ №4 ДОР».

Зазначені факти підтверджуються актом Форми Н-1.

Відповідно до п.6 Акту Форми Н-5, нещасний випадок, в результаті якого загинув син позивача, стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Отже, між сторонами склалися трудові правовідносини, смерть ОСОБА_2 настала в результаті нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим підстави для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно частини 2 статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статті 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та статті 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого отриманими травмами під час виробництва, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності отриманих травм на виробництві і причинного зв`язку між смертю і отриманими травмами на виробництві, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що матері померлого заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування на підставі положень частини 2 статті 1168 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в Постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як встановлено судом, внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці, ОСОБА_1 втратила сина. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому її душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно виходив із того, що втрата сина завдає ОСОБА_1 фізичного болю та душевних страждань, які виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь матері померлого, який визначено, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом першої інстанції враховано, що мати померлого пережила довготривалі явища негативного характеру, такі як: душевні страждання, які вона зазнала у зв`язку із смертю сина, значний душевний біль від втрати сина, позбавлення необхідної моральної та матеріальної підтримки, така втрата є невідворотною, смертю останнього матері завдано глибокі моральні страждання, оскільки був порушений нормальний уклад її життя, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя.

Так, смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що безумовно спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) дійшла висновку про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Виходячи з цих обставин, суд першої інстанції, беручи до уваги конкретні обставини у справі, невідворотність, характер та інтенсивність моральних страждань матері, а також зважаючи на те, що винним у заподіянні вказаного нещасного випадку, що призвів до смерті ОСОБА_11 , визнано серед інших також і останнього, дійшов до вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про стягнення з відповідача моральної шкоди, завдану внаслідок смерті сина на виробництві у розмірі 300000,00 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості, та не приведе до безпідставного збагачення.

Разом з тим, відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Оскільки шкода, завдана життю та здоров`ю, може бути як майновою, так і немайновою (моральною) та до цієї частини пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зміни законодавцем не внесені, зокрема не зазначено, що лише відшкодування майнової шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому немає підстав для ототожнення відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Отже, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню доповнення до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внесені Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21 (провадження № 61-283св22).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що визначена судом сума моральної шкоди підлягає стягненню без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що в діях товариства відсутні ознаки протиправності, які призвели до смерті ОСОБА_2 , а тому відсутні правові підстави для стягнення моральної шкоди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_2 працював у ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля», отримані травми відбулись під час виконання ним трудових обов`язків, які в подальшому призвели до смерті останнього, що свідчить про незабезпечення безпечних та нешкідливих умов праці саме відповідачем, яка є особою, що несе відповідальність за порушення статті 13 Закону України «Про охорону праці».

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є завищеним, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди суд виходив із принципу розумності, виваженості, справедливості та конкретних обставини у справі.

Аргументи апеляційної скарги з приводу того, що підприємство в повному обсязі виконало обов`язки, передбачені законодавством України щодо забезпечення належних умов праці, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не доведено наявність моральних страждань, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки сам факт втрати сина веде до висновків про наявність моральної шкоди й відповідно до положень статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та зводяться до особистого тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 16 квітня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 28 квітня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна