ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 694/2874/24
Провадження № 22-ц/821/363/25
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у складі: головуючого судді Смовж О. Ю., повний текст рішення складено 11.12.2024,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року ТОВ «ФК «Процент» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 463-417-1 від 03.10.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 , останній отримав 5000 грн, строком на 365 днів (до 02.10.2024), шляхом переказу на платіжну картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних).

Зазначає, що кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі-інтернет https:procent.com.ua та підписання договору електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, що є прямою та безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким відповідач ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.

У порушення умов кредиту, відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5 % річних), в розмірі 63875 грн.

Просить суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 463-417-1 від 03.10.2023 в розмірі 5000 грн, заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 63875 грн за період з 03.10.2023 по 02.10.2024, витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором № 463-417-1 від 03.10.2023 по нарахованим та несплаченим процентам за період з 03.10.2023 по 02.10.2024 в розмірі 68875 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що кредитний договір підписаний 03.10.2023 о 12:51:57 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 375511 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https:procent.com.ua.

Кредитні кошти відправлені відповідачу 03.10.2023 на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк».

Судом зазначено, що заборгованість відповідача за кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 29.10.2024 становить 68875 грн за період з 03.10.2023 по 02.10.2024, що нараховані відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5 % річних) та графіку платежів, що не спростував відповідач.

Суд також дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн відповідатимуть критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечать принципу розподілу таких витрат, відтак подана заява є такою, що підлягає частковому задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Процент» відмовити у повному обсязі.

Судові витрати по справі покласти на ТОВ «Фінансова компанія «Процент».

Апеляційна скарга мотивована тим, що у копії кредитного договору № 463-417-1 від 03.10.2023 відсутній електронний підпис позивача, неможливо дослідити електронну складову, а саме цілісність накладених електронних підписів у кредитному договорі, шлях та метод ідентифікації ОСОБА_1 у інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора при укладенні кредитного договору. Наголошує, що він не укладав спірний кредитний договір.

Зазначає, що суд не застосував при вирішенні справи постанову Верховного Суду України від 19 березня 2019 року (справа № 809/1718/15).

Вказує, що позивачем не надано належних доказів перерахування кредитних коштів скаржнику, оскільки надані позивачем розрахунки заборгованості не є первинними документами згідно зі ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На думку скаржника, суд безпідставно дійшов висновку про задоволення позову, оскільки саме позивач мав надати суду відповідні докази, як особа, в розпорядженні якої мають перебувати такі докази, та особа, яка мала вчинити активні дії щодо проведення ідентифікації особи скаржника та перерахування на його рахунок коштів.

Вважає, що суд здійснив правосуддя поверхнево, упереджено, ігноруючи відсутність належних доказів у позивача, всупереч нормам Цивільного процесуального кодексу України, не врахувавши правові висновки Верховного Суду в аналогічних справах, чим порушив права скаржника та виніс рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 лютого 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Процент» роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у письмовій формі протягом 10 днів з моменту отримання цієї ухвали.

ТОВ «Фінансова компанія «Процент» копію ухвали про відкриття провадження від 14.02.2025 отримало 17.02.2025 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

04 березня 2025 року від ТОВ «Фінансова компанія «Процент» надійшла заява в якій просили залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.12.2024 по справі № 694/2874/24 без задоволення, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.12.2024 по справі № 694/2874/24 без змін;

Стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Зі змісту мотивації та прохальної частини заяви вбачається, що фактично ТОВ «Фінансова компанія «Процент» подано відзив на апеляційну скаргу.

Зокрема, обґрунтовуючи розмір витрат на правничу допомогу зазначено, що ТОВ «Фінансова компанія «Процент» понесено витрати за складання і подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Враховуючи, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 14 лютого 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Процент» отримало 17 лютого 2025 року, тому відзив на апеляційну скаргу подано з пропуском строку, встановленого ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 лютого 2025 року.

Клопотання про поновлення строку на подачу відзиву ТОВ «Фінансова компанія «Процент» не подавалось.

Відповідно ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява ТОВ «Фінансова компанія «Процент», яка є відзивом на апеляційну скаргу, підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Щодо клопотання про витребування доказів, то слід зазначити, що під час розгляду справи судом першої інстанції, позивач заявляв таке клопотання і ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.11.2024 воно було задоволено.

05.12.2024 АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду надав запитувану інформацію та виписку по рахунку ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для витребування доказів, оскільки матеріали справи містить достатньо доказів для розгляду та вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

03.10.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 463-417-1, за яким ОСОБА_1 отримав 5000 грн, строком на 365 днів (до 02.10.2024), шляхом переказу на платіжну картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк». Кредитний договір підписаний 03.10.2023 о 12:51:57 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 375511 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https:procent.com.ua (а.с. 17-20).

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,50% річних).

Згідно з п. 1.3. кредитного договору, строк надання кредиту становить 365 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів становить кожні 30 днів, що відображено в Додатку №1 до кредитного договору.

Відповідно до п.п. 2.4.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. кредитного договору) сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та повернути кредит.

Згідно з п. 4.2 кредитного договору, нарахування процентів за кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у п. 1.1. кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у п. 8 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 29.10.2024 її розмір становить 68875 грн за період з 03.10.2023 по 02.10.2024, що нараховані відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5 % річних) та графіку платежів (а.с. 21-23).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

Судом встановлено, що особистому кабінеті на веб-сайті в мережі інтернет https://procent.com.ua ОСОБА_1 заповнив анкету-заяву на кредит № 5030 від 03.10.2023, де, зокрема, зазначено: суму кредиту 5000 грн, строк кредиту 365 днів, процентну ставка 3,5 % за кожен день строку користування кредитом, річну процентна ставка 1277,5 %, періодичність сплати чергового платежу 14 днів, загальну суму процентів за користування кредитом 63875 грн, загальну суму до повернення 68875 грн, ідентифікаційний номер НОМЕР_8, паспортні дані, дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер мобільного телефону НОМЕР_2 , електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 та платіжну картку позичальника на яку має бути перерахована сума кредиту № НОМЕР_7 (а.с. 26).

03.10.2023 між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 463-417-1, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 5000 грн, строком на 365 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних) (а.с. 17-20).

Кредитний договір був підписаний 03.10.2023 шляхом введення позичальником електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 375511 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі інтернет https://procent.com.ua.

Зокрема, електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 375511 направлявся ОСОБА_1 03.10.2023 о 12:51:57, шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , який зазначений в кредитному договорі та ІТС.

Кредитний договір підписаний 03.10.2023 о 12:51:57 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 375511 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https:procent.com.ua (а.с. 25).

Також 03.10.2023 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 375511 відповідач підписав додатки № 1, № 2, № 3 до кредитного договору, в яких викладені таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графік платежів та реальна річна процентна ставка за договором, надано згоду на обробку персональних даних і відступлення права вимоги, а також вказані чотири контактні номери телефону ( НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ) (а.с. 20).

На підтвердження укладення кредитного договору № 1151-350-2 від 03 жовтня 2023 року, окрім самого договору, позивач надав витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://procent.com.ua, який містить хронологію дій щодо укладення кредитного договору, а також Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «ФК «Процент» (а.с. 26-31).

Крім того, позивачем також надано фото відповідача ОСОБА_1 із паспортом та розпискою, де зазначено, що він підтримує позику в «Процент» (а.с. 70 зворот).

Апеляційний суд вважає доведеним, що вказаний кредитний договір було підписано позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатору, який було надіслано кредитором на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 61, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17 (провадження № 61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).

Згідно з наданою АТ КБ «ПриватБнк» на запит суду інформацією на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_6 . Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_6 в період з 03.10.2023 по 08.10.2023 та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 НОМЕР_2 , інших номерів в анкетних даних немає (а.с. 68 зворот).

Також АТ КБ «ПриватБнк» надано виписку по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_6 за період з 03.10.2023 по 08.10.2023 (а.с. 67).

Зокрема, з виписки по рахунку вбачається, що 03.10.2023 на карту № НОМЕР_6 було зараховано переказ у розмірі 5000 грн.

Виходячи із норм чинного законодавства, належним та допустимим доказом на підтвердження виконання ТОВ «ФК «Процент» обов`язку з надання кредитних коштів ОСОБА_1 є виписка по рахунку, яка міститься в матеріалах справи.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Доказів повернення відповідачем ОСОБА_1 позивачу ТОВ «ФК «Процент» заборгованості за кредитним договором № 463-417-1 від 03.10.2023 по нарахованим та не сплаченим відсоткам, матеріали справи не містять.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, коштів не повернув.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Щодо правомірності нарахування позивачем процентів, за договором кредиту колегія суддів звертає увагу на наступне.

Пунктом 1.2. кредитного договору визначено, що позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,50% річних). Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 365 днів.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 14 днів.

Згідно з п.п. 2.4.1. кредитного договору позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у пункті 8 цього договору у строки відповідно до графіку визначеному у додатку № 1. Нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства, зазначений в п. 8 цього договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 4.1 - п. 4.2 кредитного договору).

Відповідно до п. 4.4 кредитного договору, у разі прострочення з оплати чергового платежу нарахування процентів за кредитом, позичальник зобов`язаний протягом 14 календарних днів сплатити заборгованість по простроченим нарахованим процентам, строк платежу яких настав, а також фактично нараховані проценти за користування кредитом станом на дату оплати.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором по нарахованим та несплаченим процентам станом на 02.10.2024 становить 63875 грн за період з 03.10.2023 по 02.10.2024, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5% річних) та Графіку платежів.

Крім того, вказаний розмір відсотків та загальний розмір заборгованості за кредитним договором (тіло та відсотки) зазначено і в анкеті-заяві на кредит № 5030 від 03.10.2023 та в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача.

Відповідачем не надано до суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити, чи інший доказ про невірність нарахованих відповідачем процентів за користування кредитними коштами. Відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили про повернення ним тіла кредиту чи сплату відсотків за користування кредитними коштами, у будь-якій частині.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» підлягає стягненню сума у розмірі 68875 грн, де 5000 грн тіло кредиту, а 63875 грн проценти за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги щодо не застосування висновків, викладених в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2019 року (справа № 809/1718/15), а саме, що для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, а договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, не заслуговують на увагу, адже доведеність позовних вимог ґрунтується на сукупності доказів, серед яких є виписка по рахунку відповідача, вказані висновки складені за інших фактичних обставин справи.

Як вбачається з апеляційної скарги, скаржник просить скасувати рішення суду в повному обсязі, однак доводів щодо неправомірності рішення суду в частині стягнення з нього витрат на правничу допомогу апеляційна скарга не містить, а тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає його апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо витрат позивача ТОВ «Фінансова компанія «Процент» на правничу допомогу, то слід зазначити, що відзив позивача судом залишено без розгляду та відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів, отже підстави для стягнення витрат на правничу допомогу відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 24 квітня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков