04.04.2025 м. Бар Вінницької області
Барський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Питель О.В.,
секретар судового засідання Іщук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 125/1248/24 за позовом Керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації,
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з урахуванням положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подав.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
25.03.2025 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
22.11.2019 ОСОБА_1 на підставі договору користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № б/н від 10.04.2018 передав спірну земельну ділянку в користування ОСОБА_3 на 49 років після державної реєстрації права користування чужою земельною ділянкою (емфітевзису).
Право користування ОСОБА_2 земельною ділянкою було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.11.2019 за номером запису про інше речове право: 34319955.
Керівник Жмеринської окружної прокуратури надіслав до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області листа № 52/1-619вих-24 від 15.04.2024, у якому повідомив про виявлені факти порушення інтересів держави щодо незаконного перебування у приватній власності громадян російської федерації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема, і у власності відповідача ОСОБА_1 та просив поінформувати про вжиті заходи представницького характеру щодо конфіскації земельних ділянок в дохід держави.
У відповідь на вказаний лист Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило керівника окружної прокуратури про неможливість подання позовів про конфіскацію земельних ділянок та про необхідність представництва інтересів держави в суді, в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Вказане підтверджується даними листа № 0-2-0.6-3614/2-24 від 23.04.2024.
Відповідно до інформації, наданої Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області у листі № 0501.4-2797/05.2-24 від 01.05.2024, на запит окружної прокуратури № 52/1-693вих-24 від 29.04.2024, відомостей про документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, тимчасовим посвідченням громадянина України, посвідкою на тимчасове/постійне проживання в Україні - не встановлено.
Листом № 52/1-761вих-24 від 08.05.2024 керівник Жмеринської окружної прокуратури повідомив Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про намір звернутися до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації.
Відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно з приписами статті 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до частини 1 статті 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Згідно з частиною 2 статті 81 Земельного кодексу України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню (частина 4 статті 81 Земельного кодексу України).
Статтею 145 Земельного кодексу України передбачено: якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (частина 2 статті 145 Земельного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 143 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі, серед іншого, конфіскації земельної ділянки.
Частиною 4 статті 145 Земельного кодексу України також передбачено, що конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах; ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Отже, законодавством передбачено компенсацію колишньому власнику вартості конфіскованої земельної ділянки.
Таким чином, втручання у право власності відповідача чітко передбачено нормами Земельного кодексу України, переслідує легітимну мету, а саме захист інтересів Українського народу щодо використання земель саме сільськогосподарського призначення, котрі є основним національним багатством і забезпечують продовольчі потреби населення, які особливо загострилися в часи воєнного вторгнення російської федерації в Україну і окупації частини території України, а також є необхідним у демократичному суспільстві, застосування такого заходу, як конфіскація земельної ділянки є пропорційним переслідуваній меті, оскільки відповідачка, проживаючи постійно в Україні, мала достатньо часу і можливостей відчужити земельні ділянки, крім того, баланс між інтересами суспільства і власника майна забезпечується шляхом передбаченої законом виплати ціни проданої на земельних торгах земельної ділянки її колишньому власнику.
Щодо підстав для звернення прокурора з позовом до суду.
Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України, на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 встановлено, що поняття "інтереси держави" є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються правовий режим власності.

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, незаконне перебування земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власності іноземних громадян, порушення вимог законодавства щодо необхідності відчуження земельних ділянок протягом року з дня набуття права власності, з огляду на те, що земля є основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави, порушує інтереси держави, оскільки підриває основи правопорядку і суперечить конституційному принципу законності набуття права власності.

Згідно з частиною 4 статті 145 Земельного кодексу України, позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.

Таким органом є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи, у цій справі Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не зверталося до суду за відновленням інтересів держави в розумний строк після повідомлення прокурором про порушення інтересів держави.

Незалежно від тих причин, що перешкоджали зверненню Управління до суду, зокрема і відсутності коштів на сплату судового збору, сам факт незвернення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, надавав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави, та звернення до суду з таким позовом.

Подібні правові висновки (щодо причин незвернення до суду) викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) (пункти 6.41-6.43) та ураховуються під час вирішення цієї справи.

Прокурор повідомив Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про намір звернутися до суду із цим позовом, однак Управління підстав для представництва не оскаржило і самостійно до суду не звернулося.

Отже, прокурором доведено підстави для представництва інтересів держави у цій справі і дотримано встановлену процедуру звернення до суду.

З наведених мотивів позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, тому з відповідача на користь Вінницької обласної прокуратури слід стягнути витрати зі сплати судового збору у сумі 3028 грн (три тисячі двадцять вісім гривень).

На підставі викладеного та керуючись ст. 10-13, 81, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Припинити право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером: :02:001:0049 площею 4,1571 га, що розташована на території Верхівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури (отримувач коштів: Вінницька обласна прокуратура, , банк отримувача: ДКСУ м. Київ, МФО 820172, рахунок: UA0003988) витрати зі сплати судового збору у сумі 3028 грн (три тисячі двадцять вісім гривень).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони та інші учасники справи:

- Жмеринська окружна прокуратура Вінницької області (вул. Національна, 6а, м. Жмеринка, Вінницька область, 23100, );

- Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, );

- ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутній);

- ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складено 04.04.2025.

Суддя