Справа № 752/9904/25
Провадження № 2-з/752/83/25
У Х В А Л А

Іменем України

25 квітня 2025 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В., розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Авдєєва Бориса Миколайовича, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 500 000,00 грн, надані йому в борг за розпискою.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача адвокат Авдєєв Б.М. подав заяву про забезпечення позову.

Згідно вимог вказаної заяви представник позивача просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на нежитлові будівлі, належні ОСОБА_2 за адресами:

- АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- АДРЕСА_9, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- АДРЕСА_10, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

Також просить заборонити будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам чи державним реєстраторам, нотаріусам чи іншим особам, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію, зміну власника нерухомого майна, також заборонити ОСОБА_2 та іншим фізичним та юридичним особам проводити будь-які роботи, які мають на меті або пов`язані з переробкою, реконструкцією, демонтажем, підготовчими будівельними роботами чи будь-якими іншими будівельними та ремонтними роботами, роботами щодо облагородження території чи будь-якими іншими роботами, які мають чи можуть мати своїм наслідком будь-які зміни фасаду чи інших елементів будівлі, до набрання рішенням суду законної сили.

Подана заява обґрунтована тим, що відповідач є власником десяти магазинів, розташованих за вищезазначеними адресами. 17.04.2025 та 22.04.2025 відповідач розмістив на сайті ОЛХ оголошення про продаж цих десяти магазинів. А отже, відповідач вживає заходів для відчуження майна для того, щоб зробити стягнення боргу неможливим, і таким чином бажає ухилитися від виконання своїх зобов`язань та виконання рішення суду. Заявлені позивачем заходи забезпечення позову є співмірними предмету позову та водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого матеріального становища відповідача до розгляду справи по суті. З огляду на викладене існує обґрунтована ймовірність неможливості стягнення грошових коштів у разі задоволення позову про стягнення заборгованості за договором позики.

Відповідно до положень ч.1 ст.153 ЦПК України, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З урахуванням положень ст.153 ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликались, у зв`язку з чим, фіксація судового засідання не здійснювалась у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 500 000,00 грн. за невиконання зобов`язань відповідача за договором позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав розписку від 05 травня 2023 року, та, як зазначає позивач, отримав кошти. Грошові кошти відповідач відповідно до умов договору відповідач ОСОБА_2 зобов`язувався повернути до 31 жовтня 2024 року.

Із надано витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 квітня 2025 року вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належать нежитлові будівлі за адресами: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; АДРЕСА_9 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; АДРЕСА_10, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Відповідно до ч. 1ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосовувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Разом з тим, в даному випадку позивачем не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову, а саме: відсутнє обґрунтоване доведення реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду й обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, не доведено обґрунтоване підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду.

Припущення позивача про можливість відчуження відповідачем майна, за рахунок якого можуть бути задоволено грошові вимоги позивача, не є достатньою підставою для забезпечення позову, а саме по собі неврегулювання спору в досудовому порядку не може свідчити про те, що відповідач має намір не виконувати судове рішення, та невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити його виконання. Роздруківки з маркетплейсу «ОЛХ» не можна вважати належним доказом того, що ці оголошення дійсно розміщено на інтернет-сайті відповідачем у справі або ж його представником.

Крім того, як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, письмові матеріали справи не містять підтвердження вартості майна, на яке представник позивача просить накласти арешт у заяві про забезпечення позову, що позбавляє суд дійти висновку про співмірність та адекватність заходу забезпечення, який просить застосувати представник позивача відповідно до заявленим позовним вимогам.

Враховуючи, що представником позивача не доведено наявність обставин, які б могли свідчити про реальну загрозу ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову, ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, суддя дійшов висновку, що підстави для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Авдєєва Бориса Миколайовича, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.В. Слободянюк