ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 385/1112/24

провадження № 22-ц/4809/422/25

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дьомич Л.М., Мурашка С.І.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2024 року (суддя Гришак А.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 27.07.2022 між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.06.2024 шлюб між ними було розірвано.

Вказав, що 06.05.2024 Гайворонським районним судом Кіровоградської області винесено судовий наказ яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку й стягувати щомісячно до повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач зазначив, що з 2023 року між ними фактично припинено сімейні відносини, через її поведінку та спосіб життя, що на думку позивача, негативно впливає на моральний та духовний розвиток дитини. Відповідач не цікавилася та не цікавиться життям дитини, його здоров`ям та вихованням. Жодного разу, після припинення спільного проживання, не спілкувалася з сином, тобто фактично матері на даний час нічого не відомо про її дитину, де вона знаходиться та в якому фізичному, моральному та матеріальному стані перебуває. Жодного разу за цей період відповідачка не з`являлася в дитячому садочку, школі, та не цікавилася успіхами дитини. Також вказав, що останні 9 років відповідач зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, постійно з дитиною бачиться в стані алкогольного сп`яніння, влаштовує сварки, притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, перебувала на лікуванні від зловживання спиртних напоїв, але це все результату на виправлення не надало. Відповідач не виконує обов`язок матері щодо малолітньої дитини, що визначений законом. Також не цікавиться здоров`ям дитини.

Вважає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків, що виражається, зокрема, у тому, що матір не піклується про моральний, фізичний і духовний розвиток дитини, а саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкується з сином взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини про матір, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повністю дослідив та оцінив наявні у справі докази, які мають значення для вирішення справи. Не врахував думку опитаного в судовому засіданні неповнолітнього ОСОБА_3 та покази свідка ОСОБА_4 , а також постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28.05.2020 про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності, у зв`язку з ухиленням від виконання нею батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов проживання та виховання своїх неповнолітніх дітей 2004 та 2009 року народження, та лист КНП «Центральна міська лікарня» Гайворонської міської ради від 20.09.2024 № 2296 про те, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в кабінеті нарколога поліклінічного відділення КНП «ЦМЛ» з приводу F 10.2 (розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, форма вживання запійна). Вважає, що вказані факти свідчать про ухилення відповідачки від виховання сина, свідомого нехтування нею своїх батьківських обов`язків та небажання бути матір`ю.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 08.09.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , батьком зазначений ОСОБА_1 , мати вказана ОСОБА_2 (а.с. 7).

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.06.2024 року по справі №385/513/24, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 9-10).

08.04.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні (а.с. 8). Даний договір укладено батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . В разі зміни адреси проживання батько зобов`язаний попередити матір про її зміну. Батько та матір зобов`язуються: піклуватися про стан здоров`я дитини, піклуватися про фізичний, духовний та моральний розвиток, про одяг, їжу та інші необхідні речі для нормального розвитку дитини, брати участь у вихованні, забезпечити дитині достатній рівень освіти та дозвілля. Сторони визначили участь матері у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний порядок: матір має право, за попередньою домовленістю з батьком, зустрічатися та без перешкод спілкуватися, в тому числіз правом забирати дитину за місцем свого проживання; батько зобов`язується не чинити матері перешкоди у спілкуванні з дитиною у дні та періоди визначені даною угодою; батько і матір мають право безперешкодно в будь-який час, не порушуючи режиму дня дитини, спілкуватися з дитиною в телефонному режимі та за допомогою відеозв`язку, соціальних мереж, тощо; сторони спільно приймають рішення стосовно виховання, навчання, розвитку, лікування дитини, узгоджують між собою усно або у письмовому вигляді навчальні та лікувальні заклади для дитини, спортивні та інші заклади для відпочинку і розвитку здібностей дитини; сторони зобов`язалися не чинити один одному перешкоди щодо спілкування, проживання, навчання та з інших питань участі у вихованні дитини, виховувати дитину з повагою до батька та до матері, не тручатися в особисте життя один одного та не підбурювати дитину один проти одного; сторони зобов`язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання та будь-які інші обставини, що мають суттєвє значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань за даним договором; батьки порівну зобов`язані купувати речі та брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами. У разі виникнення серйозних проблем із здоров`ям дітей, витрати по лікуванню бере на себе батько.

06.05.2024 Гайворонським районним судом Кіровоградської області по справі №385/623/24 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягування розпочато з 22.04.2024 року (а.с. 12).

Постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28.05.2020 по справі №385/473/20 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП у зв`язку з ухиленням від виконання нею батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов проживання та виховання своїх двох неповнолітніх дітей 2004 та 2009 року народження. На ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді попередження (а.с. 45).

Згідно листа ВП №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області №8238/112-1-2024 від 27.09.2024 відносно ОСОБА_2 жодних адміністративних матеріалів не складалось та до адміністративної відповідальності остання не притягувалась (а.с. 66).

Згідно листа КНП «Центральна міська лікарня» Гайворонської міської ради від 20.09.2024 №2296, ОСОБА_2 перебуває на обліку в кабінеті нарколога поліклінічного відділення КНП «ЦМЛ» з приводу F 10.2 (розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, форма вживання запійна). З 25.08.2021 по 26.08.2021 лікувалась в психіатричному відділенні КНП «ЦМЛ» (а.с. 72).

З висновку Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради по питанню позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 23.08.2024 №03-26/145/1 вбачається, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 не відповідає інтересам дитини (а.с. 30-32).

Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав ненадання позивачем беззаперечних доказів винної поведінки відповідачки, як матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, які б свідчили про її умисне ухилення від виховання дитини.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 посилався на те, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується та не цікавиться життям сина, веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої.

Отже, правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивачка визначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, зокрема, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували свідому та винну поведінку відповідачки щодо невиконання своїх батьківських обов`язків щодо сина.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення матері батьківських прав. А навпаки містить висновок про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав не відповідатиме інтересам дитини.

При цьому, апеляційний суд враховує, що до моменту зміни відповідачкою місця проживання вона брала участь у його вихованні, навчанні, фізичному розвитку. З моменту початку проживання відповідачки окремо від сина і до звернення позивача до суду із вказаним позовом минув незначний проміжок часу (з грудня 2023 року по липень 2024 року), належних, достатніх та допустимих доказів ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків не надано.

Судом першої інстанції правильно не враховано такі докази, як лист КНП «Центральна міська лікарня» Гайворонської міської ради від 20.09.2024 року №2296 щодо перебування ОСОБА_2 на обліку в кабінеті нарколога поліклінічного відділення КНП «ЦМЛ» з приводу F 10.2 (розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, форма вживання запійна та перебування її на лікуванні у період з 25.08.2021 по 26.08.2021, та постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28.05.2020 року по справі №385/473/20 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, так як встановлені в них обставини мали місце ще у 2020 2021 роках та не свідчать про те, що відповідачка продовжує вживати алкогольні напої та це негативне впливає на інтереси дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.04.2025.

Судді:

О.А.Письменний Л.М. Дьомич С.І. Мурашко