Справа № 522/7346/24
Провадження № 2/522/1021/25
16 квітня 2025 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
за участю секретаря - Зелінська К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05 грудня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
Від шлюбу позивач має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби міського управління юстиції, актовий запис № 6911.
Після розірвання шлюбу малолітній син - ОСОБА_3 залишився проживати з позивачем.
Також позивач зазначав, що після розірвання шлюбу відповідач самоусунулась від виховання дитини, не приймає участі в утриманні й розвитку малолітнього сина взагалі, останні п?ять років ОСОБА_2 не цікавиться життям дитини, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні.
Ухвалою від 14.05.2024 року провадження у справі відкрито.
На підставі наказу №59-0с/с від 17 грудня 2024 року в.о. голови Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 про відрахування зі штату Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 17 грудня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку» та Розпорядження в.о. керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Панчука В.А. №13 від 18 грудня 2024 року, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, передано до цивільної канцелярії для повторного авторозподілу цивільну справу №522/7346/24 номер провадження №2/522/4796/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, яка перебувала у провадженні судді Свяченої Ю.Б.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями вказана цивільна справа надійшла до провадження судді Науменко А.В.
Ухвалою від 06 січня 2024 року (с. Науменко А.В.) суд прийняв до провадження цивільну справу № 522/7346/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Ухвалою від 12 березня 2025 року Приморським районним судом м.Одеси витребувано від Державної податкової служби відомості щодо сплати податків, перебування у трудових відносинах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з суб`єктами господарювання; витребувано з Адміністрації Державної прикордонної служби України відомості про перетин державного кордону України громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою від 12 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі №522/7346/24 та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання з`явились позивач ОСОБА_1 , предстаник позивача - адвокат Бедексєєва Вікторія Леонідівна та предстанвик третьої особи: Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила.
У судовому засідання позивач ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що в дійсності відповідачка ОСОБА_2 , після розлучення у 2019 році не займається вихованням, утриманням та розвитком їх спільного сина. Позивач зазначив, що неодноразово намагався переконати відповідачку в тому, щоб вона почала спілкуватись зі своїм сином, але відповідачка на це не реагувала.
Представник позивача - адвокат Бедексєєва В.Л., позовні вимоги також підтримала в повному обсязі, заначила, що з 2019 року позивач займається вихованням малолітнього ОСОБА_3 , що підтверджується приєднаним до матеріалів справи доказами, а саме довідками від лікарів, довідками з місця проживання та закладу освіти. Також адвокат заявила, що факт утримання малолітнього ОСОБА_3 позивачем встановлено в іншій цивільній справі, копію рішення по якій долучено до матеріалів справи 522/7346/24.
Представник третьої особи: Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради - Майдебура Ю.В., зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі. Ввжає що поведінка ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , негативно впливає на останнього.
Спільний син сторін - ОСОБА_3 був опитаний у судовому засіданні у присутності представника органу опіки та піклування та повідомив, що не пам?ятає свою матір, проживає разом з батьком.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думки учасників справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 15 листопада 2003 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що Острівненською сільською радою Арцизького району Одеською області, зроблено актовий запис за №05.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився спільний син - ОСОБА_3 , про що 14 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 6911, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14 липня 2014 року.
Рішенням Приморського районного суду від 01.07.2020 року по справі № 522/17214/19 судом встановлено наступне:

«На початку листопада 2019 року відповідач разом зі своїм сином переїхали на постійне місце проживання в іншу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , і проживають в ній до сьогоднішнього дня. На підтвердження вказаних обставин у матеріалах справи міститься витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.10.2019 року та довідка (виписки з домової книги про склад сім`ї і реєстрацію) від 10.02.2020 за вих. №7/20. Також вказані обставини були підтверджені показаннями свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Судом встановлено, що доглядають за дитиною, займаються його вихованням та розвитком батько дитини - ОСОБА_1 та бабуся - ОСОБА_8 . Дитина відвідує Одеський дошкільний навчальний заклад №48. З характеристики на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 29.01.2020 №01-19/10, складеної вихователем дитини у дошкільному навчальному закладі вбачається, що в дошкільний заклад дитину приводять і забирають батько та бабуся. За період перебування дитини в дошкільному закладі матір дитини ОСОБА_2 ніхто з працівників закладу та батьків групи, де знаходиться хлопчик, не бачив і не чув. Відповідач регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами сина, займається його розвитком, та оплачує утримання сина в дошкільному закладі, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями про сплату батьківської плати за відвідування дошкільного навчального закладу

Із наданих до суду довідок вбачається, що відповідач ОСОБА_1 працює у ТОВ «МІТРІДАТ ОДЕСА» з 04.05.2017 року по теперішній час, займає посаду Голови ради директорів та має стабільний дохід.

Також судом встановлено, що останні вісім місяців (з листопада 2019 року по червень 2020 року) позивачка жодної участі у вихованні дитини не приймає, його життям, успіхами та інтересами не цікавиться, жодної матеріальної допомоги не надає. При цьому, позивачкою не доведено жодними належними доказами те, що дитина знаходиться на її утриманні та проживає разом з нею.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року встановлено, що дитина проживає разом з батьком та після розірвання шлюбу залишається на вихованні у батька, такі позовні вимоги були визнані у повному обсязі ОСОБА_2 . Рішення суду набрало законної сили 09.01.2020 року. Відтак, вказані обставини не підлягають доказуванню.»

Постановою Одеського апеляційного суду від 13.05.2021 року у справі № встановлено:

«На початку листопада 2019 року відповідач разом зі своїм сином переїхали на постійне місце проживання в іншу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , і проживають в ній до сьогоднішнього дня. На підтвердження вказаних обставин у матеріалах справи міститься витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.10.2019 року та довідка (виписки з домової книги про склад сім`ї і реєстрацію) від 10.02.2020 за вих. №7/20. Також вказані обставини були підтверджені показаннями свідків допитаних у суді першої інстанції: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Судом встановлено, що доглядають за дитиною, займаються його вихованням та розвитком батько дитини - ОСОБА_1 та бабуся - ОСОБА_8 . Дитина відвідує Одеський дошкільний навчальний заклад №48. З характеристики на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 29.01.2020 №01-19/10, складеної вихователем дитини у дошкільному навчальному закладі вбачається, що в дошкільний заклад дитину приводять і забирають батько та бабуся. За період перебування дитини в дошкільному закладі матір дитини ОСОБА_2 ніхто з працівників закладу та батьків групи, де знаходиться хлопчик, не бачив і не чув. Відповідач регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами сина, займається його розвитком, та оплачує утримання сина в дошкільному закладі, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями про сплату батьківської плати за відвідування дошкільного навчального закладу

Із наданих до суду довідок вбачається, що відповідач ОСОБА_1 працює у ТОВ «МІТРІДАТ ОДЕСА» з 04.05.2017 року по теперішній час, займає посаду Голови ради директорів та має стабільний дохід.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року встановлено, що дитина проживає разом з батьком та після розірвання шлюбу залишається на вихованні у батька, такі позовні вимоги були визнані у повному обсязі ОСОБА_2 . Рішення суду набрало законної сили 09.01.2020 року. Відтак, вказані обставини не підлягають доказуванню.

Постановою Одеського апеляційного суду від 14.05.2020 року Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - змінено, шляхом виключення з мотивувальної частині рішення суду фрази «дитина після розірвання шлюбу залишається на вихованні у батька».

Як вбачається з Єдиного Державного реєстру судових рішень рішенням Арцизького районного суду від 20 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору по справі - служби у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дитини у батька і передачі дитини матері - відмовлено повністю. Рішення суду набрало законної сили 22.09.2020 року та в апеляційному порядку оскаржено не було.

Відповідним рішенням суду було встановлено, що дитина відвідує Одеський дошкільний навчальний заклад № 48, син батьком забезпечений рівнем життя, необхідним для його розвитку. Відповідач ОСОБА_1 офіційно працевлаштований та має стабільний заробіток.

Також рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.08.2020 року, становлено, що місце проживання дитини не визначалось, дитина проживає зі своїм батьком.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналізуючи вказані положення законодавства, суд приходить висновку, що правом на подання позову про стягнення аліментів на дитину може скористатися той з батьків, разом з яким проживає дитина.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до апеляційної скарги ОСОБА_2 не заперечує факт проживання дитини на даний момент з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , проте без її згоди, що у свою чергу унеможливлює належне виконання нею батьківських обов`язків.»

10 жовтня 2024 року за вих. № Г-1383 Хаджибейською районною адміністрацією Одеської міської ради ухвалено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківським прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно вказаного висновку орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина - ОСОБА_3 .

У судовому засіданні допитаній у якості свідка ОСОБА_7 , колишній сусід, суду показав, що ОСОБА_1 постійно бачить разом з сином, дитина цілком щаслива. ОСОБА_2 не бачив протягом п?яти років.

У судовому засіданні допитана у якості свідка ОСОБА_9 , сусідка, суду зазначала, що син ОСОБА_10 знаходиться на повному утриманні батька ОСОБА_1 , ОСОБА_1 чудова людна, матір ОСОБА_11 ніколи не бачила.

У судовому засіданні допитана у якості свідка ОСОБА_12 , сусідка, суду зазначала, що ОСОБА_1 постійно бачить разом з сином, ОСОБА_1 відводить сина до школи та забирає його зі школи, також ОСОБА_1 відводить сина на курси англійської мови, разом відвідують парк, кіно та розважальні заклади. ОСОБА_2 - матір ОСОБА_11 ніколи не бачила.

У судовому засіданні допитана у якості свідка ОСОБА_13 , шкільна медсестра, суду зазначала, що ОСОБА_1 приймає активну участь у вихованні та житті сина, весь вільний час проводить разом з сином. Матір дитини бачила один раз 1 вересня 2021 року. ОСОБА_10 про матір ніколи не згадував у присутності ОСОБА_13 , на думку останньої ОСОБА_10 росте щасливою дитиною. Також зазначила, що матір дитини не допомагає взагалі.

Дослідженими в судовому засідані матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 займається вихованням та утриманням свого сина ОСОБА_3 , що вбачається з відповідних довідок та характеристик, зокрема від сімейного лікаря, довідкою характеристикою з закладу початкової спеціалізованої освіти «Мистецька школа №3 м.Одеси» та з Одеського ліцею «Михайлівський» Одеської міської ради, висновком Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, поясненнями сторін та показами свідка.

Суд враховує, що позивач подав до суду підтвердження своєчасного оновлення військово-облікових даних (в додатку «Резерв»).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3).

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»).

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров`я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини.

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Виходячи з наведеного судом встановлено, що мати дитини - ОСОБА_2 , вихованням та утриманням своєї дитини не займається, життям та здоров`ям не цікавиться.

Підстави позову відповідають вимогам норм права, на які посилається позивач під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дитини починаючи з 2019 року.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 26.01.2022 року по справі №203/3505/19 вказав, що: пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні її оскільки остання не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовилась від такого права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 181, 182, 184, 191, 192 СК України, ст.ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 28.04.2025 року.

Суддя А.В. Науменко