Справа № 747/246/25
Провадження№ 2/747/140/25
У Х В А Л А

іменем України

28.04.2025 року суддя Талалаївського районного суду Чернігівської області Тіщенко Л.В. розглянула матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округа Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мудревська Я.М. звернулась до суду з даним позовом до відповідача, у якому на підставі ст 60 Закону України «Про виконавче провадження» просить суд скасувати арешт на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 2, 0 га, накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П. від 01 квітня 2025 року у ВП № 68294014, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. від 17.05.2021 щодо ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором, укладеним з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», правонаступником якого на підставі Договору відступлення прав вимоги є ТОВ «Таліон Плюс», правонаступником якого є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Онлайн Фінанс» на загальну суму 63 956, 02 грн.

Ознайомившись із матеріалами заяви, суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається із позову та долучених матеріалів, позов про зняття арешту з майна подано у виконавчому провадженні, яке було відкрито з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Фактично, позивачкою оскаржується рішення приватного виконавця про накладення арешту майна в позасудовому порядку, тобто на виконання не рішення суду, а виконавчого напису нотаріуса. У даному випадку необхідно застосувати правові висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2025 року у справі № 620/14727/23 (адміністративне провадження № К/990/21093/24), якою було скасовано ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року (про закриття провадження в адміністративній справі) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року, а справу направлено до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. Так, колегія судді Касаційного адміністративного суду зазначила, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт із усього нерухомого майна позивачки. Також зазначено, що питання юрисдикційності справ за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби вже неодноразово розглядалося Великою Палатою Верховного Суду. Зокрема, у постанові від 14 березня 2018 року в справі №213/2012/16 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ. Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства. Отже, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), тобто не за рішенням, ухваленим судом, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Тотожний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 06 лютого 2019 року в справі №678/1/16-ц і Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року в справі №640/8025/19. Тобто юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №161/15523/17). Відповідний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №346/79/17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 січня 2022 року у справі №711/4734/19. Було зазначено, що у справі, яка переглядається, арешт на майно ОСОБА_1 був накладений у виконавчому провадженні НОМЕР_1, відкритому на виконання виконавчого напису нотаріуса № 667 від 24 жовтня 2017 року. З огляду на зазначене суди у цій справі дійшли помилкового висновку про можливість розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства. Верховний Суд наголошує, що арешт майна боржника та передача його на реалізацію є процесуальними діями державного виконавця у межах примусового виконання виконавчого документа. Відповідно, відмова державного виконавця зняти арешт з майна боржника у виконавчому провадженні, відкритому з примусового виконання такого виконавчого документа, відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII, може бути оскаржена боржником до адміністративного суду у визначеному законом порядку. З урахуванням зазначеного, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження з тієї підстави, що спір у цій справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Указаний правовий підхід узгоджується з підходом, застосованим Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №757/43805/23. Таким чином, суддя приходить до висновку про те, що розгляд зазначеного позову, який випливає з виконавчого провадження, відкритого на підставі рішення, ухваленого не відповідно до ЦПК України, не може бути проведений в порядку цивільного судочинства, а позивачці та її представнику необхідно роз`яснити право звернутися до адміністративного суду з адміністративним позовом про зобов`язання скасувати арешт, накладений у виконавчому провадженні. У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного, а також неодноразово вказувала критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права; юрисдикцію суду має визначати закон. Розгляд справ з порушенням юрисдикції порушує принцип законності та правової визначеності. В цьому зв`язку також слід зазначити, що в силу вимог ч.2 ст.377 ЦПК України, порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги. Таким чином, зазначений позов не може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства, що в свою чергу відповідно до п.1 ч.1 ст 186 ЦПК України є підставою для відмовляє у відкритті провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округа Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича про зняття арешту з майна.

Роз`яснити, що розгляд зазначеного позову відноситься до адміністративної юрисдикції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення.

Суддя: Л.В.Тіщенко