Справа № 487/2900/23
Провадження № 2/487/102/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 року м. Миколаїв Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Нікітіна Д.Г, за участю секретаря судового засідання Марченко О.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Онищенко Тараса Олеговича звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 269 500,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що матеріальна шкода була завдана відповідачем позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21.11.2022 року в м. Миколаєві за участю транспортних засобів сторін за вини відповідача.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав відсутності доказів завдання шкоди транспортному засобу позивача, необгрунтованості заявленого позивачем розміру шкоди, а також забороною використання транспортного засобу позивача на дорогах загального користування.

Суд, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, встановив наступні обставини.

21.11.2022 року в м. Миколаєві по вул. Потьомкінська, 18, водій ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом Haval Jolion, д.н.з. НОМЕР_1 , та не врахувавши дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не вжив заходів для об`їзду перешкоди, а саме транспортного засобу Mercedes Benz д.н.з. НОМЕР_2 власності ОСОБА_1 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Перебування водія ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння підтверджено медичним висновком від 21.11.2022 року №1184.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2023 року ОСОБА_2 у справі №490/5675/22 встановлено порушення ОСОБА_2 п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Автомобіль Позивача - Mercedes-Benz, модель Vito 116, номер кузову НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу № OLTR-240889/2022 від 30.06.2022, укладеним між Пизивачем як Покупцем та Приватним підприємством «Ол Транс Глобал» як Продавцем, видатковою накладною № OLTR-240889/2022 від 30.06.2022, актом приймання-передачі транспортних засобів № OLTR-240889/2022 від 30.06.2022, акту огляду реалізованого транспортного засобу № 8112/22/004554 від 30.06.2022.

17.05.2022 вказаний автомобіль був ввезений в Україну Приватним підприємством «Ол Транс Глобал» для реалізації згідно вантажно-митної декларації UA204060/2022/006082.

Згідно листа Головного сервісного центру МВС від 29.12.2022 №31/1457АЗ-14889-2022 державний номерний знак НОМЕР_1 за транспортним засобом Haval Jolion, яким керував Відповідач, закріплений не був. Вказаний транспортний засіб в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів не реєструвався.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована не була.

Перевіривши доводи сторін, дослідивши вищенаведені обставини суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Це означає, що Позивач має право звернутися за юридичною підтримкою для належного захисту своїх прав та законних інтересів у судовому процесі.

Кожна особа, чиї цивільні права або законні інтереси були порушені, не визнані або оспорені, має передбачене законом право на їх судовий захист у встановленому порядку.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, будь-яка особа може вимагати відновлення свого порушеного права, а також звернутися до компетентного суду для його захисту.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, особа має законне право звернутися до суду за захистом своїх особистих немайнових або майнових прав та інтересів, якщо вони були порушені, оспорені або не визнані іншою стороною.

Таким чином, позивач має законне право вимагати судового захисту та відшкодування завданої шкоди відповідно до положень чинного законодавства України.

Згідно з пунктами 8 та 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Це означає, що особа, яка зазнала порушення своїх цивільних прав, може вимагати компенсації за заподіяні матеріальні збитки. Сюди входить компенсація витрат на відновлення пошкодженого майна, компенсація втрат, понесених через невиконання або неналежне виконання зобов`язань, а також інші способи відшкодування, які можуть бути передбачені договором або законодавством. Наприклад, це можуть бути витрати на ремонт, що постраждали від протиправних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст. 22 ЦК України , особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Це означає, що потерпіла сторона може вимагати компенсацію за всі матеріальні втрати, які були понесені в результаті порушення її прав, включаючи як фактичні збитки, так і можливі упущені вигоди.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»

Згідно ч. 4 та 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Актуальна судова практика, зокрема у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №754/1108/15-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі N 753/4696/16-ц (провадження N 61-30908св18), від 04 грудня 2019 року в справі N 359/2309/17, від 21 лютого 2020 року у справі N 755/5374/18 (провадження N 61-14827св19), від 15 жовтня 2020 року у справі N 755/7666/19 , від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20), від 22 квітня 2021 року у справі N 759/7787/18 (провадження N 61-10773св20), від 21 липня 2021 року у справі № 757/33065/18-ц (провадження № 61-691св21), від 26.10.2022 р. у справі №645/6068/18 (провадження №61-8502св21), виходить з того, що відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини ».

З огляду на вищевикладені норми відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд, з урахуванням приписів ч. 4 та 6 ст. 82 ЦПК України дійшов до висновку, що саме відповідач є особою, яка завдала шкоди позивачу, та має відшкодувати позивачу як власнику пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу завдані збитки у повному обсязі.

Оцінюючи завдані позивачу збитки, суд врахував розрахунок розміру збитків, наданий позивачем, складений з урахуванням Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного ТОВ Експертна компанія «Фаворит-Ассистанс» 05.05.2023 №34596 та договору купівлі-продажу транспортного засобу № OLTR-240889/2022 від 30.06.2022.

При цьому, суд вважає заявлений позивачем розмір збитків в сумі 269 500,00 грн. завищеним враховуючи наступне.

Автомобіль Mercedes-Benz, модель Vito 116, WDF9617 номерний знак НОМЕР_2 ввозився на територію України 17.05.2022 згідно вантажно-митної декларації UA204060/2022/006082 за заявленою та перевіреною митним органом вартістю в розмірі 188 336,16 грн.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 11 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (з подальшими змінами і доповненнями) затверджено Порядок (далі Порядок №1388) державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів.

Згідно пункту 7 Порядку №1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Оскільки автомобіль Mercedes-Benz, модель Vito 116, WDF9617 номерний знак НОМЕР_2 на момент ДТП та завдання йому пошкоджень використовувався позивачем з номерними знаками іноземної держави, то суд дійшов висновку, що автомобіль не був зареєстрований територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, та доказів протилежного позивач не надав. Враховуючи вказане, вартість автомобіля позивача визначається судом виходячи не з угоди про його реалізацію в Україні, а виходячи з його заявленої митної вартості при ввезенні в Україну, підтвердженої повноважним митним органом Львівською митницею згідно вантажно-митної декларації UA204060/2022/006082.

Таким чином, суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлення позивачем розміру збитків в сумі 188 336,16 грн.

Позивач також не надав суду доказів, що автомобіль Mercedes-Benz модель Vito 116, д.н.з. НОМЕР_2 був призначений для допомоги Збройним Силам України, був обладнаний спеціалізованим медичним обладнанням, призначеним для евакуації поранених із зони ведення бойових дій, призначений для районів безпосереднього зіткнення з ворогом та збереження життів наших Захисників та Захисниць та призначався для виконання гуманітарних задач.

Доводи Відповідача, що Позивач не власником пошкодженого автомобіля, оскільки наданий позивачем договір купівлі-продажу транспортного засобу №OLTR-240889/2022р від 30.06.2022, вчинений у простій письмовій формі, без зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу в Україні у встановленому законом порядку не породжує правових наслідків переходу права власності від продавця до покупця, суд вважає необгрунтованими враховуючи наступне.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 334 ЦК України).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Критерієм віднесення речей до рухомих визначається можливість їх вільного переміщення у просторі. Автомобіль є рухомою річчю. За загальним правилом, право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна. Винятком із загального правила про те, що право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна є вказівка в нормі закону чи в положеннях договору. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть в договорі самі визначити момент виникнення права власності на рухому річ. Правила частини четвертої статті 334 ЦК України застосовуються до нерухомих речей (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 26 квітня 2023 року у справі 569/20334/21 (провадження № 61-474св23)).

Державна реєстрація транспортного засобу, на відміну від державної реєстрації прав на нерухомість, не має правотвірного характеру (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року в справі № 638/9047/19 (провадження № 61-8399св23)).

У пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22) вказано, що: "положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу".

У постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 761/24050/17 Верховний Суд, погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, дійшов висновку про те, що … [правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує. Наслідком порушення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших, прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, є покладення та порушників відповідальності, встановленої законом (пункт 5), а не позбавлення права власності на придбаний особою транспортний засіб].

Доводи Відповідача, що відповідно до пункту 2.9 розділу 2 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, а також без номерного знака, а тому позивач такого транспортного засобу не має права на відшкодування завданих йому збитків, відхиляються судом, оскільки вказана норма не спростовує приписів ч. 1 ст. 1166 ЦК України щодо обов`язку відшкодування винною особою шкоди, завданої майну особи.

Доводи Відповідача про відсутність доказів, які б підтверджували, що саме автомобілю Mercedes Benz, номер кузова НОМЕР_3 присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_2 (реєстраційний номер пошкодженого у ДТП автомобіля) спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, відповідачем не доведено відсутність своєї вини, а тому саме відповідач має відповідати за відшкодування шкоди, заподіяної позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля.

У зв`язку з частковим задоволенням позову із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1869,38 грн (пропорційно розміру задоволення вимог 69,88 % від 269500,00 грн).

Щодо витрат на проведення автотоварознавчого дослідження суд дійшов до такого:

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом другим частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на проведення експертиз.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Позивачем не надано суду підтвердження понесення витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, в тому числі не надано виставлених експертом рахунків та доказів їх оплати, тому в частині покладення на відповідача витрат на проведення експертизи слід відмовити.

Керуючись ст.ст.5-13, 34, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-279, 280-284 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 188 336,16 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 1869,38 грн.

В іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.Г. Нікітін