БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/275/25
Провадження № 2/730/186/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2025 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Ріхтера В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» (далі позивач, ТОВ «Свеа фінанс») звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ), мотивуючи свої вимоги тим, що 04.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», первісний кредитор) та ОСОБА_3 (надалі позичальник, відповідач) було укладено договір кредитної лінії № 254052454 (надалі кредитний договір, договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 04.10.2021 14:44:01, після попередньої реєстрації позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ІТС), що знаходиться в мережі Інтернет за адресою https://moneyveo.ua/ і направлення Позичальником засобами ІТС первісному кредитору заявки на отримання кредиту, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у відповідь сформувало і надало для ознайомлення позичальнику договір кредитної лінії № 254052454. Також, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» направило ОСОБА_3 на номер мобільного телефону НОМЕР_1 одноразовий ідентифікатор 7W2QJM45, котрий позичальником було введено у відповідному розділі ІТС 04.10.2021 14:46:04. Таким чином було укладено договір кредитної лінії № 254052454 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_3 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.1 договору на умовах, встановлених договором, кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2 000,00 до 50 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Строк дії договору відповідно до п. 1.7. становить 5 років. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти. Згідно із розрахунком заборгованості позичальником за строк дії договору використано кредитний ліміт (отримано кошти) у розмірі 15915,24 грн. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед первісним кредитором, відповідач здійснював часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 254052454 від 04.10.2021 шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є додатком до позовної заяви. Сплачуючи кредит, відповідач, додатково до зазначеного вище, вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. У подальшому відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши повернення суми наданого йому кредиту і процентів, нарахованих з строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Також, звернуто увагу суду на той факт, що згідно із отриманою від первісного кредитора інформацією відповідач в загальній кількості 23 рази оформлював кредитні відносини з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність відповідача з процедурою оформлення та виконання кредитного договору. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (надалі ТОВ «Таліон плюс») було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року право вимоги щодо заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 254052454 від 04.10.2021 перейшло до ТОВ «Таліон плюс», що підтверджується витягом з реєстру боржників, який стосується саме заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 254052454 від 04.10.2021. 02.05.2024 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Свеа фінанс» було укладено договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити (передати) фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги до цього договору, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Відповідно до додатку 1 (реєстру боржників) до договору факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала 15920,84 грн. Вказане підтверджується витягом з реєстру боржників, який стосуються саме заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 254052454 від 04.10.2021. Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором № 254052454 від 24.09.2021 становить: 1. заборгованість по тілу кредиту - 7887,16 грн; 2. заборгованість по відсотках - 8033,68 грн; 3. пеня - 0,00 грн; 4. загальна заборгованість - 15920,84 грн.

Ухвалою від 18.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивач в судове засідання не викликався, оскільки розгляд справи проводиться без повідомлення сторін. Від позивача не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи відповідно до положень п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін не скористався.

03.04.2025 від відповідача до суду надійшов відзив у справі, за змістом якого відповідач визнала, що 04 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_2 ) було укладено договір кредитної лінії № 254052454 (надалі - кредитний договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Однак, відповідач не визнає, що до нового стягувача перейшло право вимоги, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Так, частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. З зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Звертаючись з позовною вимогою, ТОВ «Свеа фінанс» указувало на те, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ «Таліон плюс», від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Свеа фінанс» на підставі договорів факторингу, які були укладені 28 листопада 2018 року і 02 травня 2024 року відповідно, та на підставі додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.

На час укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» предмет правочину: право майбутньої вимоги мало бути визначене, проте жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_2 на момент укладення вказаного договору факторингу не існувало та сторони не могли передбачити, що 04 жовтня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладе кредитний договір № 254052454 саме з відповідачем. Одночасно, на час укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» не індивідуалізовано належним чином предмет правочину, а інформація щодо ОСОБА_2 , як боржника, зазначена у реєстрі прав вимоги № 279 від 09 квітня 2024 року, тобто через 5,5 років після укладення договору факторингу. Отже, на час укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 254052454. Оскільки ТОВ «Таліон плюс» право вимоги відносно ОСОБА_2 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло було передане цим товариством ТОВ «Свеа фінанс» на підставі договору факторингу № 02/0524- 01/01.02-11/24 від 02 травня 2024 року. Таким чином, відсутні докази, які свідчать про перехід до ТОВ «Свеа фінанс» права вимоги до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № 254052454 від 04 жовтня 2021 року.

Згідно з пунктом 2.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних 4 реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, оскільки відповідно до пунктів 2- З Реєстру прав вимоги № 279 від 09 квітня 2024 року сторони погодили, що сума фінансування, належна до сплати клієнту за цим реєстром прав вимоги, становить 47,00% від основної суми заборгованості та складає 3 777 546,89 грн, яка підлягає сплаті у чотири етапи, до 20-го числа кожного календарного місяця. Кожний платіж не повинен бути менше 25% від суми фінансування. Надана суду платіжна інструкція № 9599 від 02.05.2024 про оплату 1 265 008,51 грн як здійснення фінансування згідно договору факторингу № 02/0524-01/01.02-11 /24 від 02 травня 2024 року, укладеного між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Свеа фінанс», не є належним доказом підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс». Необґрунтованими є доводи позивача про те, що право вимоги за кредитним договором № 254052454 від 04 жовтня 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон плюс» 09 квітня 2024 року на підставі реєстру прав вимоги № 279, оскільки відступлення майбутніх вимог можливе за умови їх визначення та існування саме на момент укладення договору факторингу. На час вчинення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон плюс» і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не індивідуалізували належним чином предмет правочину. Отже, позивачем недоведено факт набуття ним права грошової вимоги відносно ОСОБА_2 за кредитним договором № 254052454 від 04 жовтня 2021 року. Доводи позовної заяви про те, що договором факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон плюс» в 2018 році була передбачена можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога), не заслуговують на увагу, оскільки такі вимоги є невизначеними, позбавленими конкретного змісту. Редакція договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, на підставі якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було передано ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 254052454 від 04.10.2021 року, не набула чинності з 31.12.2021 року (додаткова угода № 27), тобто після виникнення заборгованості, оскільки вказаною додатковою угодою лише продовжено строк дії' договору факторингу, який укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до 31.12.2022. При цьому обсяг прав та обов`язків сторін по договору факторингу від 28.11.2018 року додатковою угодою № 27 не змінений, по своїй суті вона не є новим договором факторингу і не свідчить жодним чином про перехід до ТОВ «Таліон плюс» від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 254052454 від 04.10.2021.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Свеа фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у повному обсязі.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем у цій справі було укладено договір кредитної лінії № 254052454 (надалі - кредитний договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Вказане сторонами не заперечується.

Однак, у цій справі суд враховує таке.

У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

28.11.2018 між ТОВ «Таліон плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) був укладений договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.76-80).

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс») було укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 26-29).

Згідно з п. 1.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до п. 4.1 зазначеного договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку.

На підставі п. 8.2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, строк цього договору закінчується 28 листопада 2019 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Як убачається з матеріалів справи, 31.12.2020 ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, за умовами якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, а саме, що згідно з п. 2.1 розділу 2 договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 31/зворот-34/зворот).

Відповідно до п. 1.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції від 31.12.2020) визначено, що під правом вимоги розуміються права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Пунктом 1.2 вищезазначеного договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги.

В той же час відповідно до п. 1.5 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції від 31.12.2020) встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору.

Також, 31.12.2021 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно (а.с. 36/зворот).

Також, 31.12.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, згідно з якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2023 року включно (а.с. 37).

Також, 31.12.2023 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, згідно з якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2024 року включно (а.с. 37/зворот).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 279 від 09.04.2024 року до ТОВ «Таліон плюс» від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло право вимоги до позивача на загальну суму 15920,84 грн (а.с.38/зворот-39).

02.05.2024 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Свеа фінанс» було укладено договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити (передати) фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги до цього договору, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором (а.с. 40-44).

Пунктом 2.1 розділу 2 договору факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024 визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Тобто предметом договору факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.4 договору факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024 під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

В той же час відповідно до п. 1.5 договору факторингу встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до додатку 1 (реєстру боржників) до договору факторингу № 02/0524- 01/01.02-11/24 від 02.05.2024, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 15920,84 грн.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Як убачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог ТОВ «Свеа фінанс» посилалось на те, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нових кредиторів, кінцевим з яких є позивач ТОВ «Свеа фінанс», на підставі договорів факторингу, які були укладені у 2018 році, 2023 та 2024 роках, а сам кредитний договір № 254052454 укладено 04 жовтня 2021 року після укладення договору факторингу від 28.11.2018 року.

Розділом 3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено фінансування та порядок розрахунків. Зокрема пунктом 3.1.1 передбачено, що фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимог окремо. Розмір фінансування сторони погоджують шляхом укладання додаткової угоди. Згідно з п. 3.1.2 фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди. Пунктом 3.1.3 передбачено, що фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у 13 розділі цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.

Згідно зі сталої практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12).

Суд враховує, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, як і за іншими договорами факторингу.

Згідно зі статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012, від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20 тощо).

У даній справі позивач мотивує свої вимоги тим, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ «Таліон плюс», від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ ««Свеа фінанс» на підставі договорів факторингу, які були укладені 28.11.2018 та 02.05.2024, та на підставі додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.

Разом з тим кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та поивачем укладений 04 жовтня 2021 року, тобто через три роки після укладення 28.11.2018 року договору факторингу між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Право вимоги до позивача вказано лише у реєстрі прав вимоги і не існувало на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 року. Вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо позивача на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 не існувало, а відповідно до п. 2.1 згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Таким чином, на момент укладення договору факторингу, за яким відступлено права вимоги від 28.11.2018 ,боргові зобов`язання позивача за кредитним договором від 04 жовтня 2021 року ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником-позивачем, то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018.

На час укладення такого договору сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, оскільки предмет не індивідуалізовано належним чином.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 не були погоджені умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (у новій редакції від 31.12.2020) також встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). Разом з цим відступлення майбутніх вимог можливо лише за умови їх визначеності.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).

Оскільки ТОВ «Таліон плюс» право вимоги відносно відповідача, як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договорів факторингу також й позивачеві.

Таким чином суд дійшов висновку, що, враховуючи те, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором № 254052454 від 04 жовтня 2021 року на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора позивача у цій справі, у зв`язку з чим у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Свеа фінанс» заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

У порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати (по сплаті судового збору і витрат на правову допомогу) покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 512, 526, 530, 610, 612, 625, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ріхтер В.В.