Справа №484/6948/24
Провадження № 22ц/812/629/25 Головуюча у 1-й інстанції Шикеря І. А.
Провадження № 22ц/812/630/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 квітня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Коростієнко Н. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

подану від його імені представником ОСОБА_2 ,

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року, ухваленого під головуванням судді Шикері І. А. в залі суду в місті Первомайську Миколаївської області о 16 годині 10 хвилині зі складенням повного рішення, та на ухвалу того ж суду від 28 лютого 2025 року, постановлену під головування судді Шикері І. А. о 14 годині, із складенням повного рішення, у справі

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_1

про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року ОСОБА_3 , діючи через свою представницю ОСОБА_4 , звернулася із позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначала, що у період з 1 грудня 2017 по 6 лютого 2024 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

За час шлюбу за спільні кошти ними було придбано на ім`я відповідача житловий будинок АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю котельні №85-а за тією ж адресою, автомобіль МАЗ 533605-021, 2004 року випуску, і причіп KOEGEL FN 24, 1996 року випуску, та на ім`я позивачки автомобіль Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Посилаючись на те, що придбання зазначеного майна було здійснено у період шлюбу за рахунок спільних коштів та внаслідок неможливості колишнього подружжя узгодити між собою у добровільному порядку поділ цього майна, просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та залишити в її власності автомобіль Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , передавши відповідачу нежитлову будівлю котельні АДРЕСА_1 , автомобіль МАЗ 533605-021 2004 року випуску, та причіп KOEGEL FN 24, 1996 року випуску. Просила також про стягнення з відповідача на свою користь грошової компенсації за відхилення від рівності часток у спільній сумісній власності у розмірі 136 820 грн 67 коп.

У відзиві на позовну заяву відповідач, діючи через свого представника ОСОБА_2 , визнав позовні вимоги частково обґрунтованими, та просив суд про визнання за сторонами право власності на частину, як житлового будинку АДРЕСА_1 , так і нежитлової будівлі котельні №85-а за тією ж адресою, залишивши автомобіль МАЗ 533605-021 2004 року випуску та причіп KOEGEL FN 24, 1996 року випуску, у його власності. Тому стягнути з нього на користь позивачки компенсацію за відхилення від рівності часток у розмірі 96 365 грн.

У січні 2025 року відповідач, від імені якого діє представник, звернувся з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Позивачка, діючи через свою представницю, теж клопотала про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представниці.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалено про визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності за кожним по частині житлового будинку АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі котельні по АДРЕСА_1 . У власність ОСОБА_5 виділено автомобіль Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та припинено право власності ОСОБА_1 на частину цього автомобіля. У власність ОСОБА_1 виділено автомобіль МАЗ 533605-021, 2004 року випуску, та причіп KOEGEL FN 24, 1996 року випуску, з припиненням права власності ОСОБА_3 на частину цього автомобіля та причепу. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто компенсацію різниці вартості часток у спільному сумісному майні подружжя в сумі 144 115 грн. Розподілено судові витрати.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно було придбано у період шлюбу, а отже є підстави під час його поділу виходити з рівності часток. Тому поділ нерухомості слід провести шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на ідеальну частку, а рухоме майно поділити в натурі між ними з одночасним стягненням компенсації різниці вартості їх часток.

У лютому 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника, звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування доводів заяви зазначив, що відповідно до договору №1 про надання правової допомоги від 6 січня 2025 року ним було отримано та сплачено за послуги адвоката з попереднього вивчення матеріалів формування позиції та консультування вартістю 2 000 грн, опрацювання законодавчої бази та вивчення судової практики вартістю 2 000 грн та складання відзиву до суду вартістю 6 000 грн, що в цілому склало загальну суму 10 000 грн, яка підтверджена актом виконаних робіт від 21 лютого 2025 року. Посилався на те, що вказав попередній розрахунок суми витрат на правничу допомогу у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 лютого 2025 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Постановлюючи ухвалу суд виходив з того, що відповідачем, що діє через свого представника, не ставилось питання про стягнення витрат на правничу допомогу, а судом розподіл понесених витрат у справі здійснено під час ухвалення судового рішення.

В апеляційній скарзі відповідач, діючи через свого представника, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права під час ухвалення судового рішення в частині визначення розміру грошової компенсації та безпідставної відмови у постановленні додаткового рішення з питання стягнення витрат на правову допомогу на користь відповідача, просив скасувати ухвалу суду про відмову в постановленні додаткового рішення та змінити судове рішення у справі, зменшивши розмір суми компенсації, який визначити в сумі 96 365 грн та стягнути з позивачки на користь відповідача 10 000 витрат, які були понесені ним на отримання правової допомоги. Зазначав, що судом безпідставно не взято до уваги звіт, який наданий відповідачем про вартість вантажного автомобіля, внаслідок чого неправильно вирахуваний розмір грошової компенсації.

В іншій частині рішення суду про поділ нерухомого і рухомого майна, а також розподіл судових витрат у самому рішенні суду його учасниками не оскаржене.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано. Натомість позивачка, діючи через свою представницю, направила заяву з проханням розглянути справу за її відсутності.

Відповідач, діючи через свого представника також направив заяву з проханням розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в частині, що подана на рішення суду підлягає частковому задоволенню, а скарга в частині, що подана на ухвалу суду, підлягає залишенню без задоволення, із наступних підстав.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі постанови Пленуму) спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

При вирішенні справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 1 грудня 2017 року по 6 лютого 2024 року (а.с.5, 6).

Під час шлюбу сторонами на праві спільної сумісної власності набуто: 25 січня 2018 року житловий будинок АДРЕСА_1 , вартість якого на час розгляду справи визначена в сумі 216 272 грн 07 коп.; 27 листопада 2019 року нежитлова будівля котельної, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої визначена в 201 683 грн 40 коп. Угоди з придбання нерухомості від імені подружжя укладені ОСОБА_1 за окремими договорами купівлі-продажу (а.с.7-10, 47-53).

Перелік нерухомого майна та його вартість, а також порядок поділу між колишнім подружжям шляхом визнання за кожним права власності на ідеальну частку, сторонами в апеляційному порядку не оспорено.

Крім того сторонами набуто рухоме майно, а саме: 28 квітня 2021 року на ім`я позивачки автомобіль «Сhevrolet Aveo», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого за звітом про оцінку колісного транспортного засобу №32 від 9 грудня 2024 року визначена в сумі 129 970 грн (а.с.16,17-20); а 22 листопада 2022 року на ім`я відповідача - автомобіль МАЗ -533605-021, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість якого згідно звіту №01-25 про оцінку транспортного засобу від 28 серпня 2024 року становить 218 000 грн, а за довідкою оцінщика 313 50 грн; та 16 січня 2024 року теж на ім`я відповідача - причіп KOEGEL FN 24, 1996 року випуску, вартість якого за довідкою про оцінку визначена в 104 700 грн (а.с.21-22, 56-57, 58-68).

Перелік рухомого майна та порядок його поділу між колишнім подружжям учасниками справи не оспорені, як не оспорено і визначення вартості автомобіля «Сhevrolet Aveo», 2007 року випуску, та причіпу KOEGEL FN 24, що судом першої інстанції взято до уваги при поділі та визначенні різниці вартості рівності часток.

За таких обставин, перелік майна, що поділено між колишнім подружжям, та визначення вартості нерухомого майна та рухомого майна в частині визначення вартості автомобіля «Сhevrolet Aveo», 2007 року випуску, та причіпу KOEGEL FN 24, не є предметом апеляційного перегляду.

Разом з тим, відповідачем, яким оскаржено рішення суду виключно в частині визначення грошової компенсації в частині передачі у його власність рухомого майна більшої вартості, ніж отримано позивачкою, обґрунтовано зауважено, що при визначенні розміру грошової компенсації судом безпідставно взято до уваги вартість вантажного автомобіля, визначена за довідкою оцінщика без огляду транспортного засобу, та не звернута увага на звіт про оцінку транспортного засобу №01-25 від 28 серпня 2024 року, який складено компетентною особою відповідно до методики оцінки з безпосереднім оглядом автомобіля, внаслідок чого не врахована його реальна ринкова вартість, яка становить 218 000 грн (а.с.58-68).

Відповідно до частини 1 статті 71 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України, статтею 372 ЦК України.

Згідно до пункту 25 постанови Пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Таким чином за обставинами справи вбачається, що подружжя узгодило розподіл між ними неподільних рухомих речей зі стягнення грошової компенсації з відповідача на користь позивачки за виділ у його власність рухомого майна більшої вартості.

В той же час судом при визначені розміру такої компенсації допущена помилка, оскільки вартість вантажного автомобіля ним визначена не на підставі належного доказу.

Отже, враховуючи наведені обставини та положення пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку про необхідність зміни судового рішення в частині визначення розміру грошової компенсації, з огляду на реальну ринкову вартість вантажного автомобіля в розмірі 218 000 грн, та зменшення суми компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки за наслідками поділу спільного майна подружжя з 144 115 грн до 96 365 грн.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції розподілив судові витрати у вигляді витрат позивачки, які вона понесла на надання правової допомоги, сплаті судового збору за подачу позову та при проведенні дослідження. Витрати, які могли бути понесені відповідачем ОСОБА_1 , не розподіляв, оскільки про них відповідачем та його представником не заявлялося.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат відповідачем не оскаржено.

В той же час, 21 лютого 2025 року відповідачем ОСОБА_1 , який діяв через свого представника, до суду першої інстанції подана заява про ухвалення додаткового рішення, у якому відповідач просив стягнути з позивачки на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, з огляду на часткове задоволення позовних вимог та зазначення ним при подачі відзиву на позов орієнтовний розмір судових витрат, які він планує понести у справі.

Судом першої інстанції у постановленні додаткового рішення відмовлено з підстав відсутності заявлених відповідачем клопотань до ухвалення судового рішення у справі.

За змістом частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, у тому числі якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У відповідності до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Між тим, в матеріалах справи така заява відсутня.

Останнє судове засідання у справі, в якому судом ухвалене судове рішення проведене без участі сторін, внаслідок чого відповідачем або його представником ні усно, ні письмово таких заяв чи клопотань не зроблено, а також не заявлено та не надано на підтвердження понесених відповідачем витрат доказів.

Посилання представника відповідача на наявність такої заяви у змісті відзиву на позовну заяву є безпідставним, оскільки у змісті самого відзиву доводи про витрати, які відповідач планує понести при розгляді справи, відсутні. А у прохальній частині відзиву, навпаки, зазначено про стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат пропорційно задоволеним вимогам позивачки, і жодного речення про стягнення з позивачки на користь відповідача витрат, які останній планував понести під час розгляду справи, зокрема, у зв`язку з отриманням правничої допомоги (а.с.43зв).

За такого, на переконання колегії суддів, ухвала місцевого суду про залишення без задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення є законною та обґрунтованою, внаслідок чого підстав для її скасування відповідно до статті 375 ЦПК України немає.

Під час ухвалення колегією суддів постанови, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, у зв`язку зі зміною рішення суду, слід розподілити судові витрати та стягнути на користь відповідача з позивачки 481 грн 56 коп., як частину судового збору, що сплачений ним при подачі апеляційної скарги на судове рішення та ухвалу суду.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені адвокатом Шалару Олексієм Іллічем, в частині оскарження ухвали суду залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 лютого 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені адвокатом Шалару Олексієм Іллічем, в частині оскарження рішення суду - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року в частині визначення розміру компенсації змінити, зазначивши про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсації різниці вартості часток у спільному сумісному майні подружжя у розмірі 96 365 грн 00 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 481 грн 56 коп. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова