Справа № 526/1362/24
Провадження № 2/526/112/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судового засідання Павленко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Гадяч цивільну справу № 526/1362/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

в с т а н о в и в:

10 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

22 квітня 2024 року ухвалою Гадяцького районного суду провадження у даній справі відкрито.

07 березня 2025 року ОСОБА_1 направила до суду заяву про збільшення позовних вимог, просить визнати грошові кошти, які надходили на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 (картковий рахунок № НОМЕР_2 ), відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Акціонерний банк Укргазбанк» на ім`я ОСОБА_2 , за період з вересня 2022 року по березень 2024 року, спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та виділити їй у порядку поділу майна подружжя 1/2 частину грошових коштів, які надходили на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АБ «Укргазбанк» на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з вересня 2022 року по березень 2024 року в сумі 517780 (п`ятсот сімнадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн 62 коп.

08 квітня 2025 року ОСОБА_2 направив до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, зазначаючи, що отримані кошти були витрачені ним та ОСОБА_1 особисто на потреби сім`ї: придбання продуктів харчування, одяг, оплати комунальних послуг та утримання господарства. За взаємною згодою сім`я утримувалася за рахунок його заробітної плати, кошти використані на спільні сімені потреби, що унеможливлює виділення їх позивачу, тому у задоволенні позову просить відмовити.

ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала, просила визнати грошові кошти, які надходили на розрахунковий рахунок на ім`я ОСОБА_2 за період з вересня 2022 року по березень 2024 року спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та виділити їй у порядку поділу майна подружжя 1/2 частину грошових коштів, які надходили на його розрахунковий рахунок, пояснивши, що вона не була обізнана про суму заробітної плати свого чоловіка, він давав їй незначні суми кошів 2-4 тисячі гривень для придбання продуктів харчування та інших потреб. Тепер вона з`ясувала, що решту коштів він витрачав на власні потреби та ремонт його будинку, в якому вони проживають. Після ознайомлення з відзивом та проведенням власних перерахунків погодилась, що відповідна сума коштів була витрачена на комунальні послуги, тому зменшила свої вимоги до 450 тис.грн. та просила стягти на її користь саме таку суму коштів.

ОСОБА_2 позов не визнав, суду пояснив, що заробітну плату, яку він отримував за період з вересня 2022 року по березень 2024 року до часу розірвання шлюбу була витрачена виключно на потреби сім`ї та для дружини, тому у задоволенні позову просив відмовити.

Судом встановлено, що подружжя Шульгів 28 лютого 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Гадяцького РУЮ Полтавської області зареєструвало шлюб, актовий запис № 45.

Рішенням Гадяцького районного суду від 19 лютого 2024 року шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 розірвано.

ОСОБА_1 має третю групу інвалідності та отримує пенсію по інвалідності щомісячно в сумі 2760 грн.

Рішенням Гадяцького районного суду від 07 серпня 2024 року на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її утримання у розмірі частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і довічно.

Під час перебування в шлюбі ОСОБА_2 працював у Полтавському відділенні бурових робіт Філії Бурове управління «Укргаз» АТ «Укргазвидобування» та отримував заробітну плату і за період з вересня 2022 року по березень 2024 року відповідно довідки про доходи отримав заробітну плату в сумі 1286411.49 грн.

Згідно виписки по рахунку відкритому в АБ «Укргазбанк» на ім`я ОСОБА_2 за період з 19.03.2021 по 19.03.2024 надійшли кошти в сумі 1107533.41 грн.

Станом на 19.03.2024 залишок коштів становив 453091 грн 26коп.

Розглядаючи позовну заяву в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України, відповідно до ч. 3 та ч. 4 зазначеної статті, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або заводом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 372 ЦК України, визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За положеннями частини другої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Так, судом встановлено, що під час перебування в шлюбі ОСОБА_2 працював у Полтавському відділенні бурових робіт Філії Бурове управління «Укргаз» АТ «Укргазвидобування» та отримував заробітну плату і за період з вересня 2022 року по березень 2024 року відповідно довідки про доходи отримав заробітну плату в сумі 1286411.49 грн.

Статтями 355, 368, 369 ЦК України, ст. 60, 65 СК України визначено порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, зокрема, грошовими коштами, а саме те, що чоловік та дружина розпоряджаються таким майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні правочинів одним з подружжя.

Так, згідно із частинами першою, другою та третьою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Аналіз наведених положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, зокрема, грошовими коштами, які перебувають на банківських рахунках, дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються цим майном за взаємною згодою.

Таким чином, на підставі аналізу виписки з особового рахунку ОСОБА_2 та здійснених транзакцій, суд приходить до висновку, що кошти в сумі 654442.15 були витрачені на потреби сім`ї.

Отже суд вважає, що поділу як спільне майно подружжя підлягають кошти, отримані відповідачем у вигляді заробітної плати, які є залишком коштів на рахунку в банківській установі на час розірвання шлюбу між сторонами в сумі 453091 грн.26 коп.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 295/98/21, що викладені в постанові Верховного суду від 05 липня 2023 року.

Відповідно, суд не може погодитися з позицією позивача про те, що спірні кошти відповідач витрачав на власні потреби та ремонт свого будинку, адже відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержано за договором, використане в інтересах сім`ї. Крім того такі твердження позивача не підтверджені жодними доказами.

Суд також не може погодитися з аргументами відповідача про те, що вся його заробітна плата за спірний період була витрачено подружжям на потреби сім`ї та в інтересах позивача на її лікування, оскільки такі аргументи та заперечення належними та допустимими доказами не підтверджуються.

Окрім цього з виписки по рахунку ОСОБА_2 на час розірвання шлюбу на його рахунку знаходилась відповідна сума коштів - 453091 грн.26 коп., яка не була витрачена подружжям і очевидно накопичувалась для спільних потреб.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить стаття 368 ЦК України.

За вимогами частин першої, другої та четвертої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Норми законодавства свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

У випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, при поділі таких коштів права банківських (фінансових) установ не зачіпаються. Ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2023 року у справі № 134/1975/20 (провадження № 61-9517ск22)).

Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

У даній справі встановлено, що спільним майном подружжя за спірний період до моменту розірвання шлюбу є заробітна плата відповідача за виключенням утриманих податків і зборів та витрачених коштів в інтересах сім`ї за період з вересня 2022 року по 19 березня 2024 року, яка в залишку становить 453091.26 грн.

При цьому за обставин справи зазначені грошові кошти були набуті колишнім подружжям сторін за час їх шлюбу, що учасниками судового розгляду під сумнів не ставиться.

Судом встановлено, що між сторонами існували сімейні правовідносини. За 3 роки до часу розірвання шлюбу майном, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є грошові кошти у вигляді заробітної плати, які надходили на поточний банківський рахунок, відкритий в АБ «Укргазбанк» на ім`я ОСОБА_2 та залишок яких на поточному рахунку на момент розірвання шлюбу підлягає розподілу, виходячи з рівності часток у спільному майні подружжя.

Також з відповідача на користь позивача слід стягти сплачений останньою судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 43.75 відсотків, тому пропорційно до цього відсотка підлягає до стягнення 2265.29 грн.

Керуючись ст. 12, 81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати залишок грошових коштів на розрахунковому рахунку НОМЕР_1 (картковий рахунок № НОМЕР_2 ), відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Акціонерний банк «Укргазбанк» на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 19 березня 2024 року на час розірвання шлюбу в розмірі 453091 грн 26 коп спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину залишку грошових коштів станом на 19.03.2024, які знаходяться на розрахунковому рахунку НОМЕР_1 (картковий рахунок № НОМЕР_2 ), відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Акціонерний банк «Укргазбанк» на ім`я ОСОБА_2 , що складає 226545 грн 63коп.

Стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2265 грн 29 коп.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_4 .

Головуюча: Л. В. Максименко