К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року місто Київ

справа № 378/685/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/6322/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду Київської області у складі судді Скороход Т.Н. від 25 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 29 березня 2022 року ОСОБА_2 призначено опікуном неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки його мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батька ОСОБА_1 (відповідача у справі) рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 9 грудня 2019 року позбавлено батьківських прав. Неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з опікуном ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні.

Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_4 . При цьому, ОСОБА_1 є фізично здоровий, працездатний та не має на утриманні інших утриманців.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 25 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 9 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Рішення мотивовано тим, що неповнолітній ОСОБА_3 перебуває на утриманні позивачки, а тому відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідач є особою працездатного віку, а дитина має щоденну потребу в їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпечення належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що у відзиві на позовну заяву, який суд першої інстанції не взяв до уваги, він посилався на те, що шлюбні відносини з матір`ю дитини - ОСОБА_5 були припинені ще у 2004 році, про що також зазначено і в рішенні суду від 6 листопада 2013 року про розірвання шлюбу. Дані обставини, на думку скаржника, свідчать про те, що він не є біологічним батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому і не зобов`язаний сплачувати аліменти на його утримання.

Крім того, скаржник вказує, що суд проігнорував ту обставину, що в нього на утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20 грудня 2011 року (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 матір дитини ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 14 травня 2019 року (а.с. 16).

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 9 грудня 2019 року у справі № 673/1402/19, яке набрало законної сили 9 січня 2020 року, ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_3 (а.с. 10-15).

Рішенням Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області №604 від 29 березня 2022 року ОСОБА_2 призначено опікуном ОСОБА_3 (а.с.21-22).

На даний час неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги позивачці на утримання дитини.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 13 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частинами 2, 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами 1-3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання

дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Встановивши, що відповідач записаний батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , який проживає з опікуном (позивачка у справі), а також те, що відповідач є працездатною особою, однак не надає матеріальної допомоги на утримання свого сина, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від його доходів.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не є біологічним батьком дитини, а отже в нього відсутній обов`язок зі сплати аліментів є безпідставними та відхиляються колегією суддів.

Як вже зазначалося, згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20 грудня 2011 року, відповідач записаний батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 145.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини 1 статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно з частинами 1, 2статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка

записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Скаржником не надано відповідне судове рішення про виключення з актового запису про народження відомостей про ОСОБА_1 як батька ОСОБА_3 . Натомість, на момент народження дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає недоречними посилання скаржника на те, що він не є батьком дитини, оскільки з 2004 року не проживав однією сім`єю з ОСОБА_5 і це встановлено у судових рішеннях про розірвання шлюбу та позбавлення його батьківських прав.

Доводи скаржника про неврахуванням судом факту перебування на його утриманні ще однієї дитини від іншого шлюбу не приймаються судом апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді першої інстанції. Однак підтверджуючих доказів про наявність на утриманні ще однієї дитини надано не було, а тому у суду не виник обов`язок з встановлення цієї обставини.

Відповідно до частини 8 статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Колегія суддів звертає увагу, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом апеляційної інстанції доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - відповідача).

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ураховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для дослідження поданих скаржником нових доказів (копії свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копії свідоцтва про шлюб, який було зареєстровано 10 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 ; копії заочного рішення Ставищенського районного суду Київської області від 6 листопада 2013 року, яким було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ) під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

Подібний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 20 жовтня 2020 року у справі №756/671/19.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 25 листопада 2024 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Ставищенського районного суду Київської області від 25 листопада 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: