Справа № 212/2531/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є., представника позивачки ОСОБА_1 , розглянувши в загальному позовному провадженні позовну заяву ОСОБА_2 до Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив таке.

До суду звернувся представник позивача ОСОБА_1 . Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 07.04.2025 суд закрив підготовче провадження.

Сторони скористалися можливістю обмінятися змагальними документами та участі в процесі розгляду справи.

В судовому засіданні 17.04.2025 на підставі ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосивши дату і час його проголошення: 30 квітня 2025 року о 09:30 год.

Позиції сторін.

Позивачка просила визнати за нею право власності на земельну ділянку розміром 0,1752 га з житловим будинком літ. А-1 загальною площею 63,4 кв. м, житловою площею 36,3 кв. м; літньою кухнею з коридором літ. Б-Б-1 площею 76,0 кв. м, сараєм літ. В площею 80 кв.м, погребом літ. Г площею 21 кв.м, сараєм літ. Д площею 114 кв.м, спорудами літ. Ж-3, а саме хвірткою, воротами металевими, парканом, металевою сітко площею 22 кв. м., що знходиться

за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтувала таким. 31.01.2001 вона прийняла в дар жилий будинок і земельну ділянку, про які йдеться. З 12.02.1993 вона була зареєстрована у цьому будинку. Внаслідок активних бойових дій належний позивачу будинок із усіма спорудами знищено вщент, як і взагалі усе село Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, а сама вона змушена була покинути Україну і зараз перебуває за кордоном. Маючи намір отримати у майбутньому компенсацію за знищення житла, позивач 06.02.2025 звернулася до державного реєстратора виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області Коваленка В. С. про державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно. Проте його рішенням позивачу відмовлено через невідповідність у прізвищі власника та наявністю господарських будівель і споруд, про які не зазначено у договорі, але зазначено в технічному паспорті. Не маючи змоги у інший законний спосіб зареєструвати право власності на належне їй нерухоме майно, позивачка змушена звертатися до суду.

Відповідач 02.04.2025 подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника та не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Згідно з Договором дарування жилого будинку та земельної ділянки від 31.01.2001, посвідченого державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого за № 590 (а. с. 15), ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 жилий будинок і земельну ділянку розміром 0,1752 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з п. 2 зазначеного Договору дарування на зазначеній земельній ділянці розташований одноповерховий, цегляний, вкритий шифером жилий будинок житловою площею 36,3 кв. м. , зазначений на плані літерою А1.

Як з`ясовано в процесі судового розгляду, ОСОБА_3 (даритель будинку та ділянки) матір позивачки, що підтверджується наданими копіями паспорту ОСОБА_5 , свідоцтвом про народження позивачки, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

У наданих суду копіях паспорту особи та картці платника податків (а. с. 13-14) зазначено про ОСОБА_2 . На стор. 11 паспорту містяться відмітки про реєстрацію ОСОБА_2 в буд. АДРЕСА_1 з 12.02.1993 (а. с. 13 зворот). Додатково представник позивачки надав копії наступних сторінок її паспорта, які не містять відміток про подальшу зміну місця реєстрації або зняття з реєстрації.

Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю IV-ДН № 118462 (зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 2596), виданим 22.03.2001, ОСОБА_4 на підставі Договору дарування передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1752 га на території АДРЕСА_1 ; землю передано для індивідуального житлового будівництва.

Як встановив суд, копії Договору дарування та Державного акта на право приватної власності на землю, долучені до матеріалів справи через систему «Електронний суд», зняті (відскановані) з оригіналів зазначених документів.

Згідно з Технічним паспортом на жилий будинок по АДРЕСА_1 , складеним 18.11.1988, зазначено про загальну площу будинку 63,4 кв. м., жилу 86,3 кв. м., підсобну 27,1 кв. м. У Технічному паспорті зазначено також про наявність літньої кухні з коридором літ. Б-Б-1 об`ємом 76,0 куб. м, сарай літ. В об`ємом 80 куб. м, погреб літ. Г об`ємом 21 куб. м, сарай літ. Д об`ємом 114 куб. м, споруди літ. Ж-3, а саме хвіртку, ворота металеві, паркан, металеву сітку об`ємом 22 куб. м. (а. с. 16-17).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.02.2025 (а. с. 19) відомості про будинок АДРЕСА_1 відсутні (а. с. 19).

Згідно з Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Коваленко В. № 77133667 від 10.02.2025 (а. с. 18) позивачці відмовлено у проведенні реєстраційних дій за її заявою, оскільки в поданому для реєстрації договорі дарування № 590 від 31.01.2001 існують невідповідність у прізвищі власника, а саме « ОСОБА_6 », згідно документів, що посвідчують особу: « ОСОБА_7 »; також у договорі вказано, що за вказаною адресою на земельній ділянці розташований житловий будинок; однак, згідно даних технічного паспорту на земельній ділянці розташовані також господарські будівлі та споруди.

Суд, дослідивши надані докази, встановив, що ОСОБА_4 , зазначена як обдарована в Договорі дарування від 31.01.2001, та позивачка ОСОБА_2 одна й та сама особа.

Суд також дійшов висновку про те, що право власності позивачки на будинок, про який йдеться у позові, виникло у 2001 році на підставі ст. 128 ЦК УРСР 1963 року в редакції, що діяла на час укладення Договору дарування. Відповідно до цієї статті право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. У Договорі дарування не йшлося про момент виникнення права власності. Отже, у цьому випадку діяло загальне правило про перехід права власності з моменту передачі речі. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було прийнято 01.07.2004. Згідно з ч. 5 ст. 3 зазначеного Закону в редакції на час його прийняття право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою; відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Отже, реєстрація права власності позивачки у відповідних реєстрах пов`язувалася лише з добровільним зверненням або з необхідністю вчиняти правочини з таким нерухомим майном.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про виникнення у позивачки, незважаючи на відсутність актуальних відомостей про таке майно у державних реєстрах, права власності на будинок та земельну ділянку, про які йдеться.

Однак суд враховує, що технічний паспорт, на який посилається позивачка в обґрунтування визнання права власності на господарські споруди на території домоволодіння, складений до укладення нею Договору дарування (тобто у 1988 році, а Договір дарування укладено в 2001); він містить явні помилки (очевидно, що переплутані графи для зазначення житлової та загальної площі будинку, оскільки загальна площа не може бути меншою за житлову; зазначено про об`єм, а не площу господарських споруд). Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, суд оцінює технічний паспорт як неналежний доказ. Він не підтверджує обставини наявності господарських споруд станом на час укладення Договору дарування, а також їх площу. Інших доказів на підтвердження наявності господарських споруд позивачка не надала. Тому суд не бере до уваги відомості, зазначені у такому паспорті, та вважає, що в цій частині (визнання права власності на господарські та допоміжні споруди, крім будинку) слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Право власності позивачки виникло до набуття чинності ЦК України, однак продовжувало існувати після набуття - дотепер. Отже, на неї розповсюджуються гарантії, передбачені розділом І Книги ІІІ ЦК України, зокрема, щодо правомочностей власника та захисту і визнання права власності.

Нерухоме майно, про яке йдеться, знаходиться на території, яка була включена до територій активних бойових дій та до 17.09.2023 була тимчасово окупованою рф, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (с. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області). І хоча контроль ЗСУ над селом повернуто, однак станом на 24.04.2025 зазначене село повністю знищене під час російсько-української війни

(https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%9A%D0%BB%D1%96%D1%89%D1%96%D1%97%D0%B2%D0%BA%D0%B0; https://glavcom.ua/news/takij-vihljad-maje-russkij-mir-zjavilosja-nove-video-zrujnovanoji-klishchijivki-960374.html).

Законом України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» передбачено право власників пошкоджених/знищених об`єктів нерухомого майна на отримання компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна.

Пунктом 2-1 Порядку надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, затвердженого постановою КМУ № 600 від 30.05.2023, подання особою, яка є власником знищеного об`єкта нерухомого майна, заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, визначеного згідно з підпунктом а пункту 4 частини першої статті 1 Закону (серед яких житлові будинку садибного типу), здійснюється за умови, що право власності такої особи на зазначений знищений об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та підтверджено відповідними відомостями з нього.

Отже, для суду очевидно, що позивачці для отримання компенсації за її знищене майно необхідно внести відомості про нього до відповідного Державного реєстру, що вона досі не зробила, оскільки у тому не було необхідності та вона не була зобов`язана це робити. Тобто наявний інтерес, який потребує захисту. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про доведеність права власності позивачки на земельну ділянку та житловий будинок, та наявність підстав для часткового задоволення позову.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Позовну заяву ОСОБА_2 до Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на наступне нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: земельну ділянку розміром 0,1752 га з житловим будинком літ. А-1 житловою площею 36,3 кв. м.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного місця проживання/перебування (як ВПО): АДРЕСА_2 );

Відповідач: Бахмутська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області; місцезнаходження: Донецька область, місто Бахмут, вулиця Миру, будинок № 44, 84511; код 44836774.

Рішення суду складено та підписано 30 квітня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець