Провадження №22-ц/812/660/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Миколаїв

Справа № 484/1804/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Тищук Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр»

до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 ,

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Паньковим Д.А., 30 січня 2025 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 07 лютого 2025 року,

у с т а н о в и в:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (далі - ТОВ «Коллект центр») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що 29 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі - ТОВ «Інфінанс») та ОСОБА_1 на підставі Заявки - анкети № 3317595 на умовах пропозиції (оферти) на укладання електронного Договору позики, що акцептована відповідачем 29 жовтня 2020 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2.

Відповідно до умов договору сума кредиту складає 7000 грн, термін кредиту - 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом.

ТОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору кредиту.

11 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») укладено договір факторингу № 11-02/22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т.ч. за договором позики № від 15 жовтня 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі за договором позики № від 15 жовтня 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

Загальний розмір заборгованості відповідача станом на 15 березня 2024 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 192 464 грн 87коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 6999 грн 99 коп.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 185464 грн 88 коп.

Посилаючись на викладене та враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 84 905 грн 88 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 6999 грн 99 коп.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» - 77905 грн 89 коп.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2025 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 84 905 грн 88 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 6999 грн 99 коп.; заборгованість за процентами - 77905 грн 89 коп. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 3 028 грн судового збору та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про отримання відповідачем коштів. Квитанція ТОВ «Інфінанс» № 70713026 від 29 жовтня 2020 року про зарахування 7000 грн на карту НОМЕР_1 не може бути доказом надання позики відповідачу. Зазначав, що належними доказами, які підтверджують перерахування грошових коштів від ТОВ «Інфінанс» можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Крім того, ОСОБА_2 зазначав, що позивач не надав до суду виписку з особового рахунку ОСОБА_1 , за такого неможливо зробити висновок про наявність заборгованості відповідачки.

Щодо нарахування процентів позивачем представник відповідача посилався на їх неправомірність. Зазначав, що строк надання кредиту становить 30 днів з відсотковою ставкою 1,225% за одну добу, а нарахування процентів після спливу 30-ти денного строку є незаконним.

З урахуванням приписів норм діючого законодавства України, правових позиції та висновку Великої Палати Верховного Суду та умов Договору, сума відсотків за користування позикою в розмірі 7 000 грн повинна нараховуватись виключно за період користування грошовими коштами, встановлених у договорі, у межах максимального строку кредитування (який становить 30 днів) та у даному випадку складає - 2 572 грн 50 коп. (7 000 грн х 1,225 (відсоткова ставка за один день користування кредитом) х 30 днів).

Відтак за переконанням скаржника, зі спливом вказаного строку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою та інших платежів за цим договором припинилося. При цьому, доказів, що сторони договору продовжили зазначений строк позики (користування кредитом) позивач до позовної заяви не надавав.

Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства та вже усталеної судової практики вбачається, що після спливу вказаного строку кредитодавець не має права на нарахування процентів передбачених договором, а має право на отримання грошових сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Проте всупереч зазначеним нормам матеріального права, позивачем неправомірно нараховані та заявлені до стягнення проценти за користування кредитом, після спливу строку кредитування.

При цьому, звертаючись до суду із позовом позивач не заявляв вимоги про застосування судом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

На ці обставини суд попередньої інстанції уваги не звернув і дійшов, за переконанням скаржника, помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за процентами поза строком користування кредитом - 30 днів.

Скаржник вважає, що стягнутий судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям складності справи, реальності адвокатських витрат і розумності їхнього розміру та є не співмірним порівняно з обсягом і складністю наданих юридичних послуг та суми виплаченого гонорару.

Від ТОВ «Коллект Центр» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві позивач зазначав, що заперечує щодо задоволення апеляційної скарги в повному обсязі та вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Позивач зазначає, що стягувачем було правомірно та у відповідності до домовленостей між сторонами, що викладені в договорі позики, правилах надання грошових коштів у позику, та інших документах, нараховано проценти в межах дії даного договору позики.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі не спростував доводи суду щодо недоведеності позивачем суми заборгованості за наданим розрахунком заборгованості за даним договором позики.

На підтвердження факту видачі кредитних коштів позивачем до позовної заяви долучено квитанцію № 70713026 від 29 жовтня 2020 року, відповідно до якої картка платника НОМЕР_1 , сума платежу 7000 грн (разом з комісією 7045 грн 50 коп), дата та час операції 29 жовтня 2020 року 20:44 год.

Перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок відповідача, зазначений нею при заповненні заявки-анкети на отримання кредиту № 3317595, відповідно до якої повні реквізити банківської платіжної картки відповідача: НОМЕР_2 .

Оспорюючи стягнуті судом витрати на правову допомогу відповідач не наводить обґрунтування не співмірності розміру витрат зі складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Твердження відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже справа розглядалась судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2 від 15 жовтня 2020 року та отримання кредиту згідно Заявки - анкети № 3317595 від 29 жовтня 2020 року, що акцептована відповідачем 29 жовтня 2020 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором 6s5d8w. з урахуванням положень частин 6 і 12 п. 1 статті 3, статті 12, п. 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», частини 1 статті 205 ЦК України.

Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання заявки і, відповідно, укладення договору здійснюється наступним чином: клієнт на веб-сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки/договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання, доступу до якого працівники товариства не мають.

Вказаний ключ автоматично через АРІ-сервіс надсилається на телефонний номер клієнта, верифікований в його особистому кабінеті на сайті. Для цього використовуються послуги оператора смс-відправлень.

Після введення клієнтом згенерованого ключа у відповідне поле для підписання, програма звіряє згенерований та введений ключі, і у випадку їх співпадіння заявка/договір вважаються підписаними.

Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні статей 641, 644 ЦК України.

У акцепті оферти від 29 жовтня 2020 року зазначено, що товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Pozichka Loyal» (надалі - Правила).

Відповідно до умов договору сума кредиту складає 7000 грн, термін кредиту - 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом.

Виконання кредитором ТОВ «Інфінанс» обов`язку щодо надання позичальнику грошових коштів у розмірі 7000 грн. підтверджується квитанцією за сплату № 70713026 від 29 жовтня 2020 року (сервіс онлайн платежів iPay.ua), відповідно до якої картка платника НОМЕР_1 , сума платежу 7000 грн (разом з комісією 7045 грн 50 коп), дата та час операції 29 жовтня 2020 року 20:44 год.

Перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок відповідача, зазначений нею при заповненні заявки-анкети на отримання кредиту № 3317595, відповідно до якої повні реквізити банківської платіжної картки відповідача : НОМЕР_2 .

Також, підписуючи Пропозицію укласти Договір надання позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2 від 29 жовтня 2020 року, крім прийняття основних умов договору, відповідач підтвердила, що всі інші умови, викладені у Правилах, з якими вона було ознайомлена до укладення Договору, та які є невід`ємною частиною Договору (Оферти та Акцепту Оферти), у тому числі:

- порядок укладання Договору фінансового кредиту, надання Фінансового кредиту потенційному позичальнику;

- порядок застосування та нарахування процентів за користування кредитом;

- умови взаєморозрахунків, порядок зміни і припинення дії Договору;

- права та обов`язки сторін;

- відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору;

- умови ініціювання здійснення переказу з банківської платіжної картки в рахунок погашення заборгованості за договором.

11 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 11-02/22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т.ч. за договором позики № від 15 жовтня 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі за договором позики № від 15 жовтня 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що договір №/2 від 15 жовтня 2020 року укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. У зв`язку з цим, відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, ТОВ «Коллект Центр» має право стягнути 84 905 грн 88 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 6999 грн 99 коп.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» - 77905 грн 89 коп.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за договором позики, укладеним в електронній формі.

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ІНФІНАНС» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті товариства.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно довідки ТОВ "Інфінанс» про ідентифікацію ОСОБА_1 вона на вказаний нею номер телефону НОМЕР_3 отримала одноразовий ідентифікатор 6s5d8w за допомогою якого підписано договір № /2 від 15 жовтня 2020 року (а.с. 20 зворот) .

Надаючи правову оцінку кредитному договору суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов правильного висновку про його укладення в електронній формі у спосіб, визначений законом, адже такий договір містить електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю відповідача на укладання договору на погоджених умовах.

Своїм підписом на договорі відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.

Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір № /2 укладено сторонами у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі №910/19199/21 ).

У розрізі викладеного, ураховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Колегія суддів встановила, що відступлення (продаж) прав вимоги та майнових прав за договором №/2 від 15 жовтня 2020 року не суперечить статті 514 ЦК України, а тому місцевий суд правомірно вважав права позивача в цій частині порушеними та наявними підстави для стягнення з відповідача на його користь заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, у заявці-анкеті №3317595 від 29 жовтня 2020 року у рамках договору позики (оферта) зазначено основні умови кредитування, а саме: сума кредиту - 7000 грн; термін кредиту - 30 днів. У акцепті оферти від 29 жовтня 2020 року на укладення Договору надання позики зазначено, що строк дії договору складає 3 роки, відсоткова ставка 1,225 % за 1 день користування кредитом.

Враховуючи, що укладений між сторонами договір розрізняє строк користування кредитом, який становить 30 днів та строк дії договору - 3 роки, кредитодацець має право на стягнення з позичальника відсотків за кожен день користування кредитом у розмірі 1,225 % в межах дії договору №/2 з 29 жовтня 2020 року (дата отримання коштів) по дату відступлення прав вимоги.

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість відповідачки договором позики становить: за тілом кредиту 6999 грн. 99 коп, за процентам на дату відступлення права вимоги - 185464 грн 88 коп.

Звертаючись з позовом, позивач самостійно розпорядився своїми процесуальними правами та посилаючись на принцип розумності, співмірності та пропорційності просив стягнути заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 84905,88 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6999,99 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги.

Суд першої інстанції стягуючи вказану заборгованість з відповідачки дійшов вірного висновку для задоволення позовних вимог, оскільки розмір і порядок одержання процентів, період кредитування, установлено умовами договору, укладеного між сторонами.

Посилання відповідача на безпідставне нарахування процентів поза межами 30-денного строку користування кредитом спростовується умовами договору, відповідно до яких сторонами погоджено строк дії договору - 3 роки. Іншого розрахунку заборгованості відповідачем не наведено.

Щодо судових витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надано: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 січня 2023 року № 02-01/2023, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», а також копія заявки № 1382 від 07 лютого 2024 року про надання юридичної допомоги, згідно якої ТОВ «Коллект Центр» звертається до АО «Лігал Ассістанс» для погодження надання правових (юридичних) послуг з приводу примусового стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 , а саме: надання усної консультації з вивченням документів в розмірі 4000 грн, підготовка пропозицій в розмірі 1000,00 грн. та складання позовної заяви до суду в розмірі 12000грн., а також витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 13 лютого 2024 року на суму 17000грн.

На підтвердження оплати юридичних послуг позивачем надано платіжну інструкцію № 413000006 від 09 лютого 2024 року згідно якої ТОВ «Коллект Центр» перерахувало АО «Лігал Ассістанс» 52000 грн. за призначенням платежу: надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року про надання правової допомоги.

Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Аргументи скарги щодо зменшення визначеного судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн не заслуговують на увагу, оскільки підстави для зменшення розміру визначених судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу відсутні. Суд першої інстанції при визначенні таких судових витрат дотримався вимог статей 137 ЦПК України, судової практики застосування цих норм права, викладених в постановах Верховного Суду України та рішеннях Європейського Суду з прав людини, виходячи при цьому з конкретних обставин справи, її складності та об`єму наданої професійної правничої допомоги.

Що стосується клопотання в апеляційній скарзі про стягнення з ТОВ «Коллект центр» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, пов`язану з підготовкою та подачею до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги у даній справі слід зазначити наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником Жупинським Миколою Андрійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

Н.О.Тищук

Повний текст постанови складено 28 квітня 2025 року.