№ 2-з/183/40/25

У Х В А Л А
01 травня 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Сороки О.В., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, -
в с т а н о в и л а :
В провадженні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «М`ясокомбінат Дніпровські ковбаси» про стягнення заборгованості.
Ухвалою суду від 27 грудня 2024 року по справі відкрито провадження.
17 липня 2019 року між позивачем та ТОВ "МДК" було укладено додаткову угоду № 1 до договору позики від 26 червня 2013 року відповідно до якої пункт 5 договору позики було викладено у зміненій редакції, зокрема, строк у який має бути повернута позика було збільшено до 20 грудня 2021 року, а пункт 8 договору викладено у редакції відповідно до якої позивач у випадку несвоєчасного повернення позики матиме право вимагати пеню у вигляді подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення, інфляційних втрат за весь час прострочення та трьох процентів від простроченої суми. 23 грудня 2021 року позивачем відповідачеві було вручено письмову претензію у якій позивач ОСОБА_1 просив відповідача упродовж 30 днів здійснити повернення на його користь отриманих у позику коштів.
24 січня 2022 року відповідач надав позивачеві письмову відповідь на претензію у якій повідомив, що підприємство не може повернути борг та ним вживаються усі необхідні заходи з метою погашення заборгованості за договором. На думку представника позивача, дані обставини обґрунтовано свідчать про те, що відповідачем визнається факт існування правовідносин за вказаним договором позики та факт неналежного виконання ним своїх зобов`язань щодо повернення суми позики та інших обумовлених договором платежів.
Під час переговорів між сторонами керівник ТОВ "МДК" Гарбузов Р.О. повідомив позивача особисто про майбутній продаж основних засобів підприємства, що може фактично унеможливити виконання рішення по цій справі у майбутньому.
Отже, зважаючи на характер спірних правовідносин та ризики неповернення позивачеві грошових коштів у значному розмірі позики, недобросовісну поведінку відповідача, повідомлені керівником відповідача наміри щодо розпорядження майном Товариства, необхідно забезпечити позов шляхом накладення арешту на все майно і гроші відповідача.
30 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ТзОВ «М`ясокомбінат Дніпровські ковбаси» - Шурина І.В. надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких останній зазначив, що накладення арешту на кошти підприємства прямо й одразу призведе до збитків підприємства.
На думку представника відповідача вищевказаний договір взагалі не міг бути укладений (відбутися) попри всі можливі документи, що нібито обґрунтовують його укладення й Позивачу, якби він не оминав це питання, буде потрібно надати обґрунтування з посиланням на вимоги матеріального права і в цьому обґрунтуванні довести, яким же чином ТОВ «МДК» могло одержати у власність заявлені Позивачем 250 000 доларів США в готівковій формі, адже без чітко роз`ясненого та обґрунтованого механізму одержання позики Відповідачем, судове рішення буде незаконним та необґрунтованим.
Враховуючи вищезазначене, а саме те, що позивачем не наведено визначених законодавством обставин, що можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Розглянувши вказану заяву, без виклику сторін та без технічної фіксації процесу, відповідно до ст. 153 ч. 1 ЦПК України, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову необхідне у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно з ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення з ТзОВ «М`ясокомбінат Дніпровські ковбаси» на користь позивача заборгованість за договором позики від 25.06.2013 у загальному розмірі 846 100,14 дол. США, з яких:
-250 000 дол. США основний борг за позикою;
-22 479,45 дол. США 3 % річних;
-505 000 дол. США заборгованість зі сплати процентів;
-68 620,69 дол. США пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за останній рік прострочення боргу.
Суд, дослідивши подані матеріали, вважає, що клопотання про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню. На переконання суду невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може призвести до відчуження належного ТОВ «МДК» нерухомого майна - комплексу на користь третіх осіб, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. За таких обставин, наявні підстави для забезпечення позову.
Позивачем не надано докази на підтвердження вартості усього майна та грошових коштів, що належать ТОВ «МДК», у зв`язку з чим суд позбавлений можливості з`ясувати питання щодо співмірності вартості майна ціні позову.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, судом не розглядається питання правомірності заявлених позовних вимог і наявності обставин, як підстав для задоволення позову. У даному випадку судом встановлюється саме існування спору та обрання адекватних заходів забезпечення позову, які будуть діяти до моменту вступу у законну силу судового рішення по даній справі.
Керуючись ст.ст.150-153,258-260,268 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, - задовольнити частково.
Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.
Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали негайно надіслати позивачу для пред`явлення до виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення.

Суддя Сорока О.В.