Справа №333/7654/24
Провадження №2/333/562/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2025 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справи №333/7654/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що 16.03.2020 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (банк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №9780, відповідно до умов якого банк надав клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі. За цим договором банк надав клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 32167,31 грн., строк кредитування 24 місяці, цільове призначення: на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 16.03.2020 року по 15.10.2020 року 7% від суми кредиту, з 16.10.2020 року по 15.04.2021 року 5,5 % від суми кредиту, з 16.04.2021 року по 15.10.2021 року 4 % від суми кредиту, з 16.10.2021 року по 16.03.2022 року 2,25 % від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0 % річних. Відповідно до виписки по особистому рахунку відповідача вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» перерахував кредитні кошти на особистий рахунок боржника як передбачено умовами кредитного договору. Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, в зв`язку з чим станом на 12.07.2023 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 42626,50 грн., яка складається з: 19629,33 грн. залишок простроченого кредиту; 282,93 грн. залишок прострочених відсотків, 22714,24 грн. залишок прострочених комісій. 12 липня 2023 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали Договір факторингу №12/07/23. 06 березня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №06/03/24, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги ТОВ «Юніт Капітал» до відповідача за кредитним договором. Згідно з реєстром боржників від 06 березня 2024 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 42626,50 грн. Після переходу права вимоги нарахування за кредитним договором жодним з факторів не здійснювалося. Ні позивачем, ні іншими кредиторами неустойка, штрафи і пеня за кредитним договором не нараховувалися. Також позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

13.02.2025 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд позов задовольнити частково у розмірі 4021,38 грн., судові витрати зменшити пропорційно розміру задоволених позовних вимог з урахуванням заперечень щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу та стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу, посилаючись на те, що 15.05.2020 року між АТ «Банк кредит Дніпро» та відповідачем було укладено кредитний договір № 9780, за умовами якого позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 25941,38 грн., а 6225,93 грн. банком одразу було зараховано на послуги страховика. Тобто, кредит було застраховано від неповернення, але цей договір до суду не надано, що виключає можливість перевірити його умови та можливе погашення суми боргу страховою компанією. З наданого до суду розрахунку суми боргу слідує, що відповідачем сплачено банку 21920,00 грн., але банк зараховував ці кошти або на відсотки, або комісію, яка з ним не погоджувалася, тобто, з суми кредиту у розмірі 25941,38 грн. залишився борг 4021,38 грн., який він визнає, бо через початок бойових дій втратив роботу і не зміг погасити борг повністю. До суду надано сумнівні копії договору факторингу та реєстри, які не заповнені і ніким не посвідчені. Позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу, посилання на які є у тексті позовної заяви. Як вбачається з матеріалів справи, позивач оцінив вартість правничої допомоги у 6000,00 грн., що на думку відповідача є значно завищеним, так як адвокат працює за типовим договором факторингу та обґрунтуванням позовної заяви, яке є аналогічним по всі боржникам і розумною вартістю складання позову є 2000 грн. Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, оцінюючи співмірність витрат зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу. В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Таким чином, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, умов кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідачем також понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. (2 години роботи адвоката згідно з умовами договору від 18.10.2024 року) на ознайомлення з матеріалами справи та підготовку відзиву, які підлягають стягненню з позивача.

Представник позивача, будучи своєчасно і належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив суд розглядати справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач і його представник, будучи повідомленими судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, скористалися своїм правом на надання відзиву.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

16.03.2020 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №9780, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти (кредит) у розмірі 32167,31 грн. із нарахуванням процентів за користування ними і щомісячної комісії за обслуговування кредиту зі строком кредитування 24 місяців (а.с.10, 11, 12-44).

До моменту підписання кредитного договору відповідач ознайомився та погодився з умовами Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб, Тарифами Банку, Публічним договором (офертою) АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та іншою інформацією за відповідною банківською послугою, що містяться в УДБО та оприлюднені на офіційному сайті банку та у відділеннях банку.

Кредитний договір та документи до нього укладено в паперовій формі у відділенні банку шляхом підписання з боку клієнта власноручним підписом, а з боку банку, відповідно до п.2.6.1 Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитка печатки банку та підпису уповноваженої особи банку, зокрема, з цим погодився відповідач, відповідно до п.3.6.4 кредитного договору.

Предметом договору, згідно з п.1.1 кредитного договору №9780 від 16.03.2020 року, є те, що банк надає клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі.

Відповідно до п.1.2 кредитного договору №9780 від 16.03.2020 року договору банк надає клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 32167,31 грн., строк кредитування 24 місяці, цільове призначення: на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 16.03.2020 року по 15.10.2020 року 7% від суми кредиту, з 16.10.2020 року по 15.04.2021 року 5,5 % від суми кредиту, з 16.04.2021 року по 15.10.2021 року 4 % від суми кредиту, з 16.10.2021 року по 16.03.2022 року 2,25 % від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0 % річних.

Згідно з п.1.3 кредитного договору №9780 від 16.03.2020 року банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4. Договору із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, щомісячної комісії, вартості супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін.

Відповідно до п.1.4 кредитного договору №9780 від 16.03.2020 року кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта, відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок клієнта.

На підставі п.1.5 кредитного договору №9780 від 16.03.2020 року клієнт, в порядку договірного списання, на підставі ст. 1071 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» доручає банку в дату видачі кредиту, здійснювати перерахування з рахунку клієнта на користь старховика суму страхового платежу у розмірі 6225,93 грн. за весь період страхування.

В розділі 2 кредитного договору №9780 від 16.03.2020 року визначено порядок погашення заборгованості за договором.

У п.2.1 кредитного договору №9780 від 16.03.2020 року зазначено, що платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів.

Відповідно до п.2.2 кредитного договору №9780 від 16.03.2020 року дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначені в графіку платежів, який викладений в розділі 4 договору.

В розділі 4 кредитного договору №9780 від 16.03.2020 року зазначений графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором.

Згідно з п.3.1 кредитного договору №9780 від 16.03.2020 року цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Відповідно до виписки по особистому рахунку відповідача судом встановлено, що АТ «Банк Кредит Дніпро» перерахував кредитні кошти на особистий рахунок боржника як передбачено умовами кредитного договору.

В підтвердження розміру заборгованості позивач надав виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с.48-94).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, в зв`язку з чим станом на 12.07.2023 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 42626,50 грн., яка складається з: 19629,33 грн. залишок простроченого кредиту; 282,93 грн. залишок прострочених відсотків, 22714,24 грн. залишок прострочених комісій (а.с.95-96).

Згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

12 липня 2023 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклали Договір факторингу №12/07/23 (а.с.97-104, 105-106, 107-108).

06 березня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №06/03/24, відповідно до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги ТОВ «Юніт Капітал» до відповідачки за кредитним договором (а.с.109-113, 114-115, 116).

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач оспорював ці договори факторингу в частині переданої позивачу вимоги за кредитним договором з підстав недійсності внаслідок невидачі кредиту чи припинення зобов`язання у зв`язку з повним виконанням тощо.

Згідно з реєстром боржників від 06 березня 2024 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 42626,50 грн. Після переходу права вимоги за договором факторингу нарахування за кредитним договором жодним з факторів не здійснювалось.

Отже, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» придбало право вимоги за вказаним кредитним договором до ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, відповідачем у якій було АТ «Банк Кредит Дніпро», а серед позовних вимог - «визнання недійсною з моменту укладення умову пункту 1.2 кредитного договору про сплату на користь банку щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості», зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Сторони спору не погодили у кредитному договорі перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія, яка в пункті 1.1 зазначена як комісії та всі інші платежі за кредитом, у пункту 1.2 - комісія за обслуговування кредиту, а у розділі 4 «графік платежів» - «за розрахунково-касове обслуговування». Матеріали справи не містять також доказів щодо доведеності такої обставини.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 450/126/20 сформулював правовий висновок про те, що розрахунково-касове обслуговування це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором.

Розрахунково-касове обслуговування є однією з базових операцій банків. Будь-яка операція і пасивна, і активна, і надання послуг неминуче супроводжується здійсненням платежу, отже розрахунковим чи касовим обслуговуванням відповідного клієнта. Причому виконання таких операцій виконуються за дорученням клієнтів, яких банки здійснюють платежі, чи касові операції.

Банки на договірній основі здійснюють розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів і виконують їх розпорядження щодо перерахування коштів з рахунків, за що стягують плату з клієнтів у вигляді комісійної винагороди.

Отже, касове обслуговування це сукупність банківських операцій з прийняття готівкових коштів від клієнтів і зарахування їх на відповідні банківські рахунки та видачі з клієнтських рахунків через касу банку готівкових коштів згідно з розпорядженням клієнтів на цілі, передбачені чинним законодавством. Касові операції виконуються відповідно до інструкції з організації емісійно-касової роботи в установах банків України.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості не є банківською послугою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», за яку позикодавець може отримувати будь-яку плату чи винагороду.

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 8 графіка).

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору з ОСОБА_1 , то положення пункту 2.1 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У зв`язку з викладеним, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення комісії в розмірі 22714,24 грн.

Також при вирішенні справи суд зважає на те, що на погашення комісії за обслуговування відповідачем було внесено кошти на загальну суму 5213,36 гривень.

За таких умов розмір нарахованої заборгованості за кредитом підлягає зменшенню на суму вказаної комісії в розмірі 22714,24 грн. та 5213,36 грн. У зв`язку з цим, суд констатує, що загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 14698,90 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с.129), як передбачено ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки, суд частково задовольняє вимоги на суму 14698,90 грн., що становить 34,49 % від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 835,48 грн. судових витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правова допомога ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» надавалася Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» на підставі договору про надання правничої допомоги № 05/07/24-02 від 05.07.2024 року і додаткової угоди №6 до нього (а.с.119-120, 121-122).

На підтвердження факту надання професійної правової допомоги надано акт прийому-передачі наданих послуг від 05.07.2024 року (а.с.123), за змістом якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 6000,00 грн.: складання позовної заяви (2 години 5000 грн.), вивчення матеріалів справи (1 год. 500 грн.), надання усної консультації стосовно складання позовної заяви (1 год. 500 грн.), копії довіреності від 22.02.2024 року (а.с.124) і свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.125).

За такого, враховуючи, що позов задоволено частково (34,49 % від 6000,00 грн. = 2069,40 грн.), зважаючи на клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги і принципи співмірності та розумності судових витрат, предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених в договорі про надання правничої допомоги, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст.19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним і стандартним, про що свідчить додаткова угода до договору про надання правничої допомоги із зазначенням ще 71 боржника по справам зі стягнення заборгованості за кредитними договорами, а тому підготовка позовної заяви не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, адвокат був обізнаний з позицією позивача та судовою практикою в такій категорії справ, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося) та фінансового стану обох сторін, зважаючи на те, що надання правничої допомоги в даній справі фактично зводилося до складання та подання позовної заяви, суд, з урахуванням відповідного клопотання відповідачки, вважає необхідним зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката та стягнути з відповідача на користь позивача 2000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо вимог відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси відповідача представляє адвокат Трачук Н.І. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано: договір про надання правничої допомоги від 18.10.2024 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , акт приймання виконаних робіт за договором.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, згідно з частиною 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 року у справі №550/936/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі № 927/237/20.

З огляду на зазначене, враховуючи фактичний обсяг наданих адвокатом Трачук Н.І. юридичних послуг, враховуючи, що позов задоволено частково у розмірі 34,49 %, зважаючи на співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд вважає, що стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2835,48 грн., що буде співмірним до наданих послуг і задоволених вимог.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У зв`язку з тим, що з відповідача на користь позивача, як і з позивача на користь відповідача підлягає стягненню однакова сума судових витрат, тому суд з урахуванням вимог ч.10 ст.141 ЦПК України звільняє сторони від обов`язку сплачувати одна одній судові витрати.

Керуючись ст.ст. 512, 526, 530, 610, 612, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (місцезнаходження: 01024, м.Київ, вул.Рогнідинська, буд.4, літ.А, оф.10, ) заборгованість за кредитним договором №9780 від 16.03.2020 року у розмірі 14698 (чотирнадцять тисяч шістсот дев`яносто вісім) гривень 90 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 28 квітня 2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков