Справа № 569/5462/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Ковальчук О.Б.,

за участю представника відповідача 1 ДПП УПП в Рівненській області Бикова О.В.,

представника відповідача 2 - Державної казначейської служби України Лисих А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції УПП в Рівненській області, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди завданої внаслідок протиправних дій працівників поліції, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції УПП в Рівненській області, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди завданої внаслідок протиправних дій працівників поліції.

В обґрунтування позовних вимог вказує те, що внаслідок неправомірних дій працівників поліції, а саме складання відносно нього адміністративного протоколу за ст. 124 КУпАП, йому було заподіяно моральну шкоду, для відшкодування якої він звернувся із цим позовом до суду. Просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

24 липня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача 1 - Департаменту патрульної поліції Биковим О.В. подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. Вказав, що відсутні неправомірні дії поліцейських щодо позивача, які б могли завдати йому моральних страждань та переживань. Зазначає, що оскільки заподіяння моральної шкоди є основним предметом доказування у цій справі, а співробітник, що склав постанову про адміністративне правопорушення щодо позивача, не має відношення до органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, а також відсутнє заподіяння шкоди, як юридичного факта, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки, застосування правових норм та доказів, на які посилається позивач, щодо спірних правовідносин є неможливим та є підставою для відмови у задоволенні позову. Також зазначив, що вказані у позові обставини є необґрунтованими та жодним чином не доведені. Зокрема, позивач не обґрунтував суті моральної шкоди, а саме у чому вона виражається. Обмежившись загальним переліком можливого прояву моральних страждань (тривога, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність), не навів доказів причинного зв`язку між діями працівників поліції та наведеними моральними стражданнями. З вищевказаних підстав просить відмовити у задоволенні позову.

02 серпня 2024 року представником відповідача 2 - Державної казначейської служби України А.Лисих подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що Державна казначейська служба України не є учасником спірних відносин; жодних прав та інтересів позивача не порушували; позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я та його причинно-наслідковий зв`язок; безпідставним є посилання позивача на закон, який регулює порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, оскільки працівники батальйону патрульної служби не мають права на проведення такої діяльності.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просить їх задоволити.

Представник відповідача 1 - ДПП УПП в Рівненській області Биков О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить в їх задоволенні відмовити.

Представник відповідача 2 - Державної казначейської служби України Лисих А.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить в їх задоволенні відмовити.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі, відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, за змістом якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, отже, особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, тому відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Такий висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц.

Судом встановлено, що 27 січня 2024 року інспектором Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Ярмошевич Н.М. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 291775 від 27 січня 2024 року за порушення вимог п. 2.3 Б, п. 12.3 ПДР України, за що відповідальність передбачено статтею 124 КУпАП.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2024 року у справі № 570/547/24 про притягнення до адміністративноної відповідальності ОСОБА_1 провадження у справі закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 12 березня 2024 року.

Не погоджуючись із правомірністю дій поліцейських зі складання адміністративного протоколу ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції УПП в Рівненській області про визнання дій протиправними.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/3015/24 від 21.03.2024 року адміністративну справу №460/3015/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції УПП в Рівненській області про визнання дій протиправними передано на розгляд до Рівненського міського суду Рівненської області.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області у справі 460/3015/24 від 10.05.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження про визнання дій працівників поліції протиправними.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач посилається на те, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності, заподіяло йому моральну шкоду.

Зокрема, це звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення вибило його з нормального життєвого ритму, для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану потрібний був час. Також моральні переживання були зумовлені страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім звертатися до суду, щоб довести протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності. Окрім того, було порушено його нормальний спосіб життя, оскільки він змушений був знайти адвоката, а також підлаштовувати особистий час для зустрічей зі своїм захисником.

ВП ВС відступила від правових висновків КЦС ВС (Постанова ВП ВС від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22), викладених у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21, від 17 січня 2024 року у справі № 686/14845/22 про те, що самий лише факт складання протоколу у разі подальшого закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди відповідно до статей 1173, 1174 ЦК України. З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених статтею 1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. При не встановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. У цій справі закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося не через невідповідність протоколу вимогам закону або через інші протиправні дії працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, тому Велика Палата ВС дійшла висновку, що в позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Посилаючись на завдання моральної шкоди внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності, позивач не наводить доказів, які б підтверджували його втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ. Його доводи щодо порушення нормального способу життя у зв`язку з пошуком адвоката, а також підлаштуванням особистого часу для зустрічей із ним, не підтверджені жодними доказами.

Твердження позивача про переживання, зумовлені страхом бути повторно незаконно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити працівнику поліції та суду свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, не є моральною шкодою у розумінні частини 2 статті 23 ЦК України.

Оскільки позивач не надав жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу в розумінні статей 76-80 ЦПК України, суд вважає, що вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Керуючись положеннями ст.ст. 16, 23, 1167, 1173-1176 ЦК України, ст.ст. 7, 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції УПП в Рівненській області, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди завданої внаслідок протиправних дій працівників поліції відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач 1 - Департамент патрульної поліції УПП в Рівненській області (код ЄДРПОУ - 40108646, місцезнаходження: м. Рівне, вул. Ст. Бандери, 14а).

Відповідач 2 - Державна казначейська служба України (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6).

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук