Справа № 487/2926/24
Провадження № 2-др/487/16/25
28.04.2025 року місто Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Темнікової А.О., за участю секретаря судового засідання Демиденко Н.В., представника відповідача Беркана М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шумілової Наталі Ігорівни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони) про відшкодування моральної шкоди, -
15.04.2025 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Шуміловою Наталею Ігорівною подано заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат понесених на правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони) про відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 22.04.2025 року було призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати по цивільній справі.
Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись у встановленому законом порядку. У поданій заяві про ухвалення додаткового рішення у разі неявки позивача та його представника у судове засідання просили розглядати вказану заяву за їх відсутності.
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з необґрунтованістю поданої заяви.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, приходить до наступного.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із частинами 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати наступне.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статях 11 та 2 ЦПК України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
У контексті наведеного вище, подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства, так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся 01.04.2024 року до Заводського районного суду міста Миколаєва із позовом до військової частини НОМЕР_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, військова частина НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з військової частини НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 307354 гривень 00 копійок та судові витрати по справі.
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 29.01.2025 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шумілової Наталі Ігорівни та замінено відповідача військову частину НОМЕР_3 (не є юридичною особою) на військову частину НОМЕР_1 .
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 09.04.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони) про відшкодування моральної шкоди було задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

25.01.2024 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Шуміловою Н.І. було укладеного договір №25/01-2 про надання правової допомоги. Згідно п. 4.1. вказаного договору за надання правової допомоги клієнт здійснює оплату послуг в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Відповідно до детального опису робіт від 09.04.2025 року за договором про надання правової допомоги №25/01-2 від 25.01.2024 року сторони, на виконання умов договору, склали вказаний детальний опис робіт про те, що на дату підписання опису робіт виконана та буде виконана наступна робота: 1) 25.01.2024 року надання усної консультації за тарифом 2000 гривень/ година тривалістю 1 година на суму 2000 гривень; 2) 24.02.2024 року аналіз законодавства, судової практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини за тарифом 2000 гривень/ година тривалістю 1 година на суму 2000 гривень; 3) 26.02.2024 року складання позовної заяви та інших процесуальних документів за тарифом 2000 гривень/ година тривалістю 5 годин на суму 10000 гривень; 4) 17.04.2024 року, 13.08.2024 року та 29.01.2025 року участь у судових засіданнях за тарифом 2000 гривень/ година тривалістю 3 години на суму 6000 гривень.

Згідно із актом виконаних робіт (дата складання не зазначена) до договору №25/01-2 від 25.01.2024 року сторони засвідчили, що виконали свої зобов`язання у повному обсязі та виконавець здав, а замовник прийняв виконанні роботи, а саме: послугу із захисту прав та інтересів при поданні та розгляді Миколаївським окружним адміністративним судом позову про відшкодування моральної шкоди з військової частини НОМЕР_3 (військова частина НОМЕР_1 ), яка в подальшому передана до Заводського районного суду міста Миколаєва на підстав рішення Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №400/5201/23 та оплатив вартість робіт в повному обсязі на суму 20 000 гривень.

Відповідно до прибуткового касового ордеру №27 від 25.01.2024 року та квитанції до нього адвокатом Шуміловою Н.І. було прийнято від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 20 000 гривень за договором про надання правової допомоги від 25.01.2024 року.

Згідно із матеріалами справи, позовні вимоги задоволено на 1,63 відсотки.

Пропорційний розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 326 гривні 00 копійок (20000х1,63:100).

Щодо участі у судових засіданнях, зазначених в детальному описі робіт: 17.04.2024 року судове засідання не призначалось (в цей день відкрито провадження по справі після усунення недоліків позовної заяви); 13.08.2024 року адвокат брала участь у судовому засіданні; 29.01.2025 року на підставі поданих заяв було проведено судове засідання без участі сторін (вирішено питання щодо заміни належного відповідача).

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд вважає, що на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу у розмірі 326 гривень 00 копійок пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 15, 81, 82, 133, 134, 137, 141, 142, 246, 270 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шумілової Наталі Ігорівни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони) про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 326 (триста двадцять шість) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 28.04.2025 року.

Суддя А.О. Темнікова