Справа №464/2739/25
пр № 2-о/464/146/25
УХВАЛА

29 квітня 2025 року суддя Сихівського районного суду м.Львова БЕСПАЛЬОК О.А. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньої,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» звернулася до суду із заявою, у якій просить визнати її чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім з 02 лютого 2023 року.

Вивчивши матеріали заяви, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до змісту поданої заяви, заявниця просить суд визнати її чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім, оскільки останній проходив службу в ВЧ НОМЕР_1 і з 02 лютого 2023 року вважається зниклим безвісти під час участі в бойових діях, що свідчить про його зникнення за особливих обставин.

Відповідно до ст.ст.43-44,47 ЦК України підстави та правові наслідки визнання фізичної особи безвісти відсутньою та оголошення її померлою не є тотожними.

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 травня 2020 року, справа № 760/3112/16-ц.

За ч.1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

При цьому заявник має мати особисту цивільну правову зацікавленість у зміні правового стану особи, яку він просить визнати безвісно відсутньою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить визнати безвісно відсутньою існують особисті або майнові правовідносини, матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків.

Однак, звертаючись до суду із вказаною заявою заявниця не вказує, для якої мети їй необхідно визнати фізичну особу ОСОБА_3 безвісно відсутнім, а також не подано жодного доказу про родинні зв`язки.

Жодних належних доказів з приводу можливого порушення в подальшому її особистих немайнових чи майнових прав до суду заявницею не надано.

За правовими наслідками визнання фізичної особи безвісно відсутньою над майном фізичної особи, місце перебування якої невідоме, суд встановлює опіку.

За правилами ч.1ст.307 ЦПК України, суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Проте, доказів на підтвердження вказаних обставин заявницею не надано, не вказано осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, у тому числі інших родичів, близьких осіб, співробітників, інших осіб із зазначенням їх прізвищ, імен, по батькові, місця проживання чи роботи, контактних даних тощо, які можуть дати свідчення про місцеперебування ОСОБА_3 та/або на права та обов`язки яких може вплинути рішення суду щодо визнання його безвісно відсутнім.

Також, в поданій заяві не зазначено організацій, до яких необхідно здійснити запити за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, що перешкоджає суду здійснити належну підготовку до розгляду справи по суті, як передбачено статтею 307 ЦПК України.

За правилами ч.2 ст.307 ЦПК України, одночасно суд вживає заходів через органи опіки та піклування щодо встановлення опіки над майном фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, якщо опіку над майном ще не встановлено. На підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, відповідно до частини першої вищевказаної статті, нотаріус за останнім місцем її проживання описує належне їй майно та встановлює над ним опіку.

Положеннями статті 44 ЦК України передбачено порядок встановлення опіки над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою.

Опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, приймає виконання цивільних обов`язків на її користь, погашає за рахунок її майна борги, управляє цим майном в її інтересах (частина третя статті 44 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 44 ЦК України за заявою заінтересованої особи опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, надає за рахунок цього майна утримання особам, яких вони за законом зобов`язані утримувати.

Крім того, частиною 4 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб, однак в порушення вимог закону заявницею не зазначено заінтересованих осіб у справі.

З урахуванням викладеного, заявниці необхідно визначити коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі в якості заінтересованих осіб з врахуванням їх юридичного інтересу.

Також, судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 pоку), яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення заяви без руху жодним чином не перешкоджає заявнику у доступі до правосуддя після усунення недоліків заяви.

Враховуючи викладене, заявниці необхідно вжити заходів щодо усунення вищезазначених недоліків шляхом подання до суду заяви у новій редакції відповідно до кількості учасників справи.

За правилами ст.185 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст.175, 177 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного вище, заяву необхідно залишити без руху та надати заявниці строк для усунення зазначених недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху. Недоліки необхідно усунути шляхом виконання вимог зазначених в цій ухвалі суду.

Керуючись ст.ст. 185, 260, 261, 311 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в :

заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньої залишити без руху, надавши заявнику строк, який не може перевищувати п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, для усунення недоліків заяви.

Роз`яснити заявниці, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали, заява вважатиметься неподаною та буде їй повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК