Провадження №2/333/1168/25
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючої судді Круглікової А.В.,
при секретарі судового засідання Майсак А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
до відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1
про стягнення заборгованості,
ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), в якому просило суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за електронним договором про надання споживчого кредиту № 4034272.
Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 05.10.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №4034272. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника в розмірі 8 800 грн. 24.05.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №24/05/2024, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 4034272 від 05.10.2023, що укладено між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та боржником ОСОБА_1 . Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим за останньою обліковується заборгованість за договором №4034272 від 05.10.2023 в загальному розмірі 60 192 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання не з`явилась, 24.02.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача адвоката Шулякової М.В., за змістом якого представник відповідача просить суд у задоволенні позову відмовити повністю з огляду на наступне. Так, представник відповідача вказує, що позивачем не зазначено, на який саме номер телефону відповідачки надіслано одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду для підписання договору електронним цифровим підписом. В п. 10 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4034272, де зазначені реквізити сторін, додаткові контактні дані ОСОБА_1 зазначено чотири номери мобільних телефонів, два з яких належать відповідачці і є в доступі. Однак, ні в позовній заяві, ні в матеріалах, доданих до позову, позивач не зазначає на який самий номер телефону надсилався одноразовий ідентифікатор і в матеріалах договору та додатках до нього, ця інформація відсутня. Крім того, в договорі зазначені контакти особи позичальника, а саме: донька ОСОБА_2 та номер телефону. Крім викладеного, договір кредитування не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме відповідачкою ОСОБА_1 , оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідачки не підтверджує проходження нею верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулось за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. При цьому, відповідачка заперечує підписання договору і отримання кредитних коштів, а позивачем не надано достатніх і допустимих доказів того, що саме відповідачка погодила всі істотні умови вказаного кредитного договору та підписала його. Відомості про те, що відповідачка пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнила анкету клієнта, із зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту) підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилась з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в т.ч. на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та підписала договір одноразовим ідентифікатором не доведено належними та допустимими доказами, як і не доведено факту укладання кредитного договору саме відповідачкою. На підставі викладеного, представник відповідача просить суд у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4034272, за умовами якого (п. 1.2. договору) ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалось надати ОСОБА_1 на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти в сумі 8 800 грн., а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. (а.с. 21-зворот)
За змістом п. 1.3. наведеного вище договору, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 18 днів. Детальні терміни повернення (дати) кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього договору.
Стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього договору. (п.п. 1.4.1. договору).
Відповідно до п. 1.13. договору, перед укладанням цього договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» здійснює електронну ідентифікацію клієнта для входу в особистий кабінет відповідно до Закону України «Про електрону комерцію», з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до умов п. 1.13. укладеного договору надала ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» інформацію щодо бажання отримати кредит шляхом заповнення на веб-сайті ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» усіх граф відповідної форми «Паспорту споживчого кредиту Інформація, що надається споживачу для укладення договору про споживчий кредит», із зазначенням повних, точних та достовірних особистих даних, заповнення яких передбачено відповідною сторінкою веб-сайту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та які необхідні для укладення цього договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Вимоги до письмової форми правочину встановлені статтею 207 ЦК України, за змістом якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2).
Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2).
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регламентуються Законом України «Про електронну комерцію».
Пунктом 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Згідно з ст. 11 вказаного вище Закону, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12).
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.10.2023 №4034272, Паспорт споживчого кредиту (а.с. 18-зворот), інформація, що надається споживачу для укладення договору про споживчий кредит підписані ОСОБА_1 шляхом заповнення одноразового ідентифікатору (паролю) у відповідності до норм ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено виникнення між сторонами кредитних правовідносини, в яких сторони погодили всі істотні умови кредитного договору суму кредиту, відсотки за користування кредитом та строк виконання зобов`язання.
Отже, підписані ОСОБА_1 шляхом заповнення одноразового ідентифікатору (паролю) договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.10.2023 №4034272 та Паспорт споживчого кредиту Інформація, що надається споживачу для укладення договору про споживчий кредит, укладені з дотриманням порядку укладення електронних договорів у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», а тому прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.
За таких обставин, судом відхиляються, як необґрунтовані, твердження відповідачки про нікчемність укладеного договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від від 05.10.2023 №4034272 у зв`язку з відсутністю власноручного підпису відповідача на спірному договорі.
Відповідно до п. 2.1. договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.10.2023 №4034272, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалось надати кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_2 .
З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання з надання відповідачу кредитних коштів в сумі 8 800 грн. на підставі укладеного договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.10.2023 №4034272, виконані ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» в повному обсязі шляхом перерахування 05.10.2023 грошових коштів у вказаній сумі на платіжну картку № НОМЕР_3 , банком емітентом якої є АТ «Універсал Банк».
Згідно з статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено судом, відповідачка взятих на себе договірних зобов`язань належним чином не виконала, отримані кредитні кошти, відсотки за користування кредитом у строк, визначений у договорі в повному обсязі не повернула, чим порушила умови договору.
Так, за розрахунком ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за ОСОБА_1 станом на 24.05.2024 обліковується заборгованість загальною сумою 49 632 грн., що складається з: 8 800 грн. - за основною сумою кредиту (тіло кредиту) та 40 832 грн. заборгованість за процентами.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як встановлено судом, 24.05.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (Фактор) було укладено договір факторингу №24/05/2024, відповідно до умов якого Клієнт відступив Факторові право грошової вимоги до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту) та процентів за користування кредиту, в тому числі за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.10.2023 №4034272, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 .
Отже, матеріали справи свідчать, що ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.10.2023 №4034272 за основною сумою кредиту (тіло кредиту) 8 800 грн.
Також позивачем в межах строку дії договору від 05.10.2023 на суму основного боргу нараховано відповідачу проценти за користування кредитом в сумі 40 832 грн. за період з 05.10.2023 по 24.05.2024.
Згідно п.1.1. Договору факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до умов строк дії Договору №4034272 360 днів, з 05.10.2023 по 29.09.2024.
В межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» в період з 24.05.2024 по 22.07.2024 (60 днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в сумі 10 560 грн.
Судом при розгляді справи враховано, що в даному випадку, в спірних правовідносинах, нараховані відсотки за користування кредитом не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту, розмір яких визначається договором.
Перевіривши розрахунок відсотків за користування кредитом за період з 05.10.2023 по 24.05.2024 в загальній сумі 40 832 грн., за період з 24.05.2024 по 22.07.2024 в загальній сумі 10 560 грн., суд дійшов висновку про його обґрунтованість та відповідність умовам укладеного договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.10.2023 №4034272, який підписаний відповідачкою без жодних претензій та зауважень.
Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачкою суду не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання прийнятих на себе зобов`язань, встановлених умовами кредитного договору.
Також судом визнаються неспроможними доводи відповідачки, що вона має лише картковий рахунок в АТ «Укрсиббанк» на який їй перераховується пенсія, а інших рахунків у неї не має, платіжну картку № НОМЕР_3 вона не оформлювала і кошти їй не надсилались, оскільки АТ «Укрсиббанк» на виконання ухвали суду від 10.03.2025 надано лист, де вказано, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) Банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_4 . Щодо поповнення картки № НОМЕР_4 зазначили, що 05.10.2023 було зарахування коштів у сумі 8 800 грн. від P2P_LI_CR, але оскільки платіж проведено не по реквізитах, а через платіжну систему, у Банку відсутня інформація щодо відправника та призначення платежу.
Жодних доказів належного виконання боржником свого обов`язку за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.10.2023 №4034272 первісному кредиторові (ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») матеріали цієї справи не містять та відповідачкою не надано.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» про стягнення з ОСОБА_1 8 800 грн. основного боргу по тілу кредиту та 51 392 грн. відсотків за користування кредитом за період з 05.10.2023 по 22.07.2024 підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.
Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» здійснював адвокат Столітній М.М. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №17/07-2024 від 17.07.2024, укладеного між ними.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» послуг адвоката щодо надання правової допомоги в цій справі.
Водночас, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач за розгляд справи у розмірі 10 000 грн., є завищеною та не є співмірною зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а тому на думку суду сума у розмірі 2 000 грн. буде відповідати складності справи та обсягу виконаних робіт.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-274, 279 ЦПК України суд,
УХВАЛИВ:
Повне рішення складено 30.04.2025.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова