Дата документу 28.04.2025
Справа № 501/4305/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Укржилстрой-2008»

предмет та підстави заяви: про спонукання виконати певні дії,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

ухвалив рішення та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач ОСОБА_1 11.10.2024 звернувся до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Укржилстрой-2008» про спонукання виконати певні дії, згідно якого просить суд зобов`язати відповідача демонтувати комору, розташовану на сходовій клітині 11 поверху секції №3 будинку за адресою: АДРЕСА_1 та відшкодувати позивачу суму сплаченого судового збору.

Позов обґрунтовано тим, що за адресою проживання позивача ( АДРЕСА_2 ) на сходовій клітині побудовано комору розмірами 2,83х2,33 кв.м. загальною площею 6,59 кв.м. шляхом встановлення додаткової цегляної стіни з дверима, яка повністю перекриває доступ до єдиного вікна на сходовій клітині, а отже доступ до будь-якого світла з вулиці, доступ до притоку свіжого повітря та доступ до шляху евакуації при пожежі.

Позивач стверджує, що на його численні вимоги демонтувати цю споруду відповідач постійно відповідає відмовами.

На прохання позивача зроблено огляд самовільної споруди співробітниками ГУ ДСНС України в Одеській області, які надали висновок, що самовільна споруда не відповідає вимогам п.2.37 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні.

Також, позивач звертався до виконкому Чорноморської міської ради та працівники відділу ДАБК також зробили огляд і підтвердили, що комора не відповідає Правилам пожежної безпеки в Україні.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Представник відповідача 05.12.2024 надав до суду відзив на позов (а.с.22-27), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що:

- твердження позивача, що комора побудована не встановленими особами, не відповідає дійсності, оскільки вказана комора побудована попереднім власником квартири АДРЕСА_3 , а після її продажу нинішні власники стверджують, що вона придбана ними законно за наявності дозвільної документації;

- позивач не надав доказів того, що саме відповідач побудував спірну комору;

- вимоги повинні пред`являтись до власників квартири АДРЕСА_3 не до ОСББ «Укржилстрой 2008», яке не має жодного відношення до будівництва та використання комори на сходовій клітині;

- ОСОБА_1 не є одноосібним власником приміщень загального користування, в яких збудована спірна комора, ні він, ні будь-хто інший з числа співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 до загальних зборів ОСББ «Укржилстрой 2008» із пропозицією про демонтаж спірної комори не звертався, подібне питання до порядку денного не включалось, не було предметом розгляду і рішення загальних зборів з подібних питань не ухвалювались;

- право звертатись до суду з позовом про захист прав всіх співвласників багатоквартирного будинку щодо користування та розпорядження їхнім майном належить саме ОСББ «Укржилстрой 2008», а не ОСОБА_1 ;

- способу захисту як знесення самочинного будівництва обов`язково передує проведення перебудови і лише якщо судом буде встановлено, що перебудова неможлива або якщо особа, яка здійснила будівництво, відмовляється виконати перебудову, може бути задоволений позов про знесення самочинного будівництва, тощо.

В судовому засіданні позивач просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову та здійснити розгляд справи без участі представника відповідача (а.с.27).

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 11.10.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.11).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24.10.2024 відкрито провадження у справі (а.с.14-15).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 на сходовій клітині побудовано комору розмірами 2,83х2,33 кв.м. загальною площею 6,59 кв.м. шляхом встановлення додаткової цегляної стіни з дверима, яка повністю перекриває доступ до єдиного вікна на сходовій клітині, а отже доступ до будь-якого світла з вулиці, доступ до притоку свіжого повітря та доступ до шляху евакуації при пожежі, що підтверджується копією схеми розташування комори (а.с.4).

На письмове звернення ОСОБА_1 щодо знесення комори на 11 поверсі 3 під`їзду житлового будинку АДРЕСА_1 , 12.06.2023 ОСББ «Укржилстрой 2008» надало відповідь з роз`ясненням звернутись до правління ОСББ «Укржилстрой 2008» із пропозицією щодо включення до порядку денного загальних зборів питання щодо використання спільного майна, або звернутись до суду з відповідним позовом (а.с.5-6).

ГУ ДСНС України в Одеській області здійснено огляд самовільної споруди на 11 поверсі 3 під`їзду житлового будинку АДРЕСА_1 та надано лист, в якому вказано, що самовільна споруда не відповідає вимогам п.2.37 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні (а.с.7-8).

Також, позивач звертався до виконкому Чорноморської міської ради та листом від 30.09.2024 підтверджено, що комора є самочинною та не відповідає Правилам пожежної безпеки в Україні (а.с.9-10).

ІV. Оцінка Суду.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» №417-VIII від 14.05.2015 спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з п.2 ч.1 ст.6 цього Закону співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 у справі № 1-22/2011 власники квартир дво-або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» № 2866-XIII від 29.11.2001 допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 915/1096/18, від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 у справі № 914/843/17, допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (постанова Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №904/5047/18).

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак доводить, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Відповідно до статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України).

У постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 (провадження № К/9901/5732/19) та від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а (провадження № К/9901/18858/18) зроблено висновки про те, що правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, та істотного порушення будівельних норм і правил. У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

Як встановлено судом, за адресою: АДРЕСА_4 , 11 поверх, на сходовій клітині побудовано комору розмірами 2,83х2,33 кв.м. загальною площею 6,59 кв.м. шляхом встановлення додаткової цегляної стіни з дверима, яка повністю перекриває доступ до єдиного вікна на сходовій клітині, а отже доступ до будь-якого світла з вулиці, доступ до притоку свіжого повітря та доступ до шляху евакуації при пожежі, що підтверджується копією схеми розташування комори (а.с.4).

На письмове звернення ОСОБА_1 щодо знесення комори на 11 поверсі 3 під`їзду житлового будинку АДРЕСА_1 12.06.2023 ОСББ «Укржилстрой 2008» надало відповідь з роз`ясненням звернутись до правління ОСББ «Укржилстрой 2008» із пропозицією щодо включення до порядку денного загальних зборів питання щодо використання спільного майна, або звернутись до суду з відповідним позовом (а.с.5-6).

ГУ ДСНС України в Одеській області здійснено огляд самовільної споруди на 11 поверсі 3 під`їзду житлового будинку АДРЕСА_1 та надано лист, в якому вказано, що самовільна споруда не відповідає вимогам п.2.37 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні (а.с.7-8).

Також, позивач звертався до виконкому Чорноморської міської ради та листом від 30.09.2024 підтверджено, що комора є самочинною та не відповідає Правилам пожежної безпеки в Україні (а.с.9-10).

Отже, спірна комора є самочинною.

Тобто вимоги про знесення самочинного будівництва особи, що не діють як суб`єкти владних повноважень, можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

За загальним правилом у цивільних справах про знесення самочинного будівництва позивач зобов`язаний довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника частини житлового будинку, власника (співвласника) чи користувача земельної ділянки таким самочинним будівництвом.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 07 грудня 2022 року у справі № 367/2004/17 (провадження № 61-6089св22).

На підтвердження заявлених позовних вимог належних та достатніх доказів позивачем не надано, в матеріалах справи відсутні докази, що позивач є власником будь-якої квартири за адресою: АДРЕСА_2 та його права порушено, вимоги позовної заяви не містять яку саме незаконну побудовану комору слід знести, її розміри, що ускладнить або зробить неможливим примусове виконання рішення у разі його ухвалення.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 17 липня 2019 року у справі №462/469/14-ц (провадження №61-23742св18); від 21 травня 2020 року у справі №726/824/15-ц (провадження №61-45216св18) та від 30 червня 2020 року у справі №201/2886/15-ц (провадження №61-4332св20), від 27 червня 2022 року у справі №723/2158/19 (провадження №61-20591св21).

Будь-яких доказів, що позивачем використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи/осіб до відповідальності, та/або висновків експертів щодо даного питання в матеріалах справи відсутні.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ст.51 ЦПК України, суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). Разом з тим і суд зобов`язаний роз`яснити позивачу наслідки подання позову до неналежного відповідача (відповідачів) та його право подати клопотання про залучення належного, заміни неналежного належним, залучення співвідповідача, тощо. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Позовач обґрунтовує вимоги позову тим, що за його адресою проживання ( АДРЕСА_2 ) на сходовій клітині побудовано комору розмірами 2,83х2,33 кв.м. загальною площею 6,59 кв.м. шляхом встановлення додаткової цегляної стіни з дверима, яка повністю перекриває доступ до єдиного вікна на сходовій клітині, а отже доступ до будь-якого світла з вулиці, доступ до притоку свіжого повітря та доступ до шляху евакуації при пожежі.

Представник відповідача 05.12.2024 надав до суду відзив на позов (а.с.22-27), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що:

- твердження позивача, що комора побудована не встановленими особами, не відповідач дійсності, оскільки вказана комора побудована попереднім власником квартири АДРЕСА_3 , а після її продажу нинішні власники стверджують, що вона придбана ними законно за наявності дозвільної документації;

- позивач не надав доказів того, що саме відповідач побудував спірну комору;

- вимоги повинні пред`являтись до власників квартири АДРЕСА_3 не до ОСББ «Укржилстрой 2008», яке не має жодного відношення до будівництва та використання комори на сходовій клітині, тощо.

Отже, даний позов стосується власників квартири АДРЕСА_3 , інформація про яких відсутня в матеріалах справи, позивач не звертався до суду з клопотанням про залучення даної особи/осіб до участі у справі як співвідповідачів, хоча потенційне рішення суду про задоволення позову та знесення/демонтаж самочинно збудованого об`єкта прямо впливає на права та законні інтереси цієї особи/осіб.

Участь такої особи у справі в якості іншого учасника (не відповідача), а саме як третьої особи не слід вважати належним залученням їх до участі у справі, оскільки у такому випадку ця особа наділена іншим процесуальним статусом, з іншими процесуальними правами та обов`язками та позбавляється ряду прав як відповідач, зокрема, на подання заяви про застосування строку позовної давності, подання зустрічного позову (у випадку третіх осіб), тощо, що не слід вважати дотриманням процесуальних норм судом першої інстанції при розгляді справи.

Разом з тим, суд був позбавлений залучити в якості третьої особи/осіб власників квартири АДРЕСА_3 , права яких зачіпаються даною справою, оскільки в матерілах справи відсутня інформація щодо даної особи/осіб, тощо.

Враховуючи вказане, в задоволенні решти позову слід відмовити.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дійшов до висновку, що позов про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Укржилстрой-2008» про спонукання виконати певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко