УХВАЛА

8 січня 2025 року

м. Київ

справа № 473/2309/23

провадження № 61-16732ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чередніченко Ірина Борисівна, на додаткове рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2024 року, постанову Миколаївського апеляційного суду від 4 листопада 2024 року та додаткову постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про визнання дій, бездіяльності незаконними, визнання недійсним договору, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі ? АТ «ОГС «Миколаївгаз») з позовом, в якому просила:

- визнати незаконними дії відповідача щодо припинення газопостачання, нарахування заборгованості за послугу з розподілу природного газу

за період з січня 2020 року до травня 2023 року;

- визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача про поновлення газопостачання;

- визнати недійсним договір сервісного (технічного) обслуговування, укладений сторонами 26 травня 2023 року;

- стягнути безпідставно отримані відповідачем кошти у розмірі 4 354,59 грн,

і 50 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 червня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії АТ «ОГС «Миколаївгаз» щодо припинення 23 листопада 2020 року розподілу природного газу до житлового будинку

АДРЕСА_1 .

Визнано незаконними дії АТ «ОГС «Миколаївгаз» щодо нарахування заборгованості за послуги розподілу природного газу до житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого за тією ж адресою.

Визнано недійсним договір № 62АN540-4951-23 сервісного (технічного) обслуговування побутового споживача, укладений 26 травня 2023 року ОСОБА_1 та АТ «ОГС «Миколаївгаз».

Стягнено з АТ «ОГС «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 4 354, 59 грн та 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Стягнено з АТ «ОГС «Миколаївгаз» в дохід держави судовий збір

у розмірі 3 220,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 -адвоката Чередніченко І. Б. про ухвалення додаткового рішення щодо позовних вимог.

Додатковим рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2024 року за заявою представника позивача стягнено

з АТ «ОГС «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 9 060 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 4 листопада 2024 року апеляційну скаргу АТ «ОГС «Миколаївгаз» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 червня 2024 року задоволено частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 червня 2024 року в частині визнання незаконними дій АТ «ОГС «Миколаївгаз» щодо нарахування заборгованості за послуги з розподілу природного газу, а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 3 квітня 2023 року скасовано з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Визнано протиправною бездіяльність АТ «ОГС «Миколаївгаз» щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 3 квітня 2023 року про поновлення газопостачання.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними дій АТ «ОГС «Миколаївгаз» щодо нарахування заборгованості за послуги розподілу природного газу до житлового будинку

АДРЕСА_1 .

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 червня 2024 року в частині стягнених на користь ОСОБА_1 коштів та розміру стягненого на користь держави судового збору змінено.

Стягнено з АТ «ОГС «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 передані на виконання договору № 62АN540-4951-23 від 26 травня 2023 року кошти

у розмірі 1 200 грн та 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Стягнено з АТ «ОГС «Миколаївгаз» в дохід держави судовий збір

у розмірі 3 343,08 грн.

В іншій частині судове рішення залишено без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2024 року залишено без задоволення,

а вказану ухвалу без змін.

Апеляційну скаргу АТ «ОГС «Миколаївгаз» на додаткове рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2024 року залишено без задоволення, а вказане судове рішення без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2024 року задоволено частково.

Додаткове рішення в частині відмови у стягненні судового збору за отримання копій технічного запису судових засідань скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнено з АТ «ОГС «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 судовий збір за отримання копій технічного запису судових засідань у розмірі 84,08 грн.

В іншій частині додаткове рішення залишено без змін.

Стягнено з АТ «ОГС «Миколаївгаз» в дохід держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 610,40 грн.

Компенсовано за рахунок держави сплачений АТ «ОГС «Миколаївгаз» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610 грн.

Додатковою постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 листопада

2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з АТ «ОГС «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 1 000 грн

у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану у суді апеляційної інстанції.

17 грудня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Чередніченко І. Б., за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткове рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2024 року, постанову Миколаївського апеляційного суду від 4 листопада 2024 року та додаткову постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 Конституційний Суд України визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий

пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один

із «фільтрів» касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачуваним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності

(пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Встановлений у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого унормування процесуальних правовідносин щодо відкриття касаційного провадження

у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень встановлено, що ціна позову

складає 54 354,59 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*250=757 000 грн).

Справу в іншій частині Верховний Суд вважає малозначною, оскільки доходить висновку про її незначну складність у цій частині. Справа не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої

статті 19 ЦПК України, та не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі незначної складності з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд касаційної інстанції не надає правової оцінки законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлює наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга не містить обґрунтувань випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення, ухвалені у справі незначної складності з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, стаття 129 якої основними засадами судочинства, серед інших, визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають, передусім, подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім перегляду судом апеляційної інстанції

(рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня

1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі.

У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 5 квітня 2018 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі незначної складності з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявник не обґрунтувала, а суд не встановив, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чередніченко Ірина Борисівна, на додаткове рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 червня 2024 року, постанову Миколаївського апеляційного суду від 4 листопада 2024 року та додаткову постанову Миколаївського апеляційного суду

від 18 листопада 2024 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська