Провадження № 22-ц/801/752/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 рокуСправа № 127/28825/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Міхасішина І. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Сичука М. М., в залі суду в місті Вінниця,

у цивільній справі № 127/28825/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

встановив:

Короткий зміст вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 19.08.2022 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку регулярну та необхідну допомогу на утримання спільної з позивачем малолітньої дитини та на утримання позивача, як матері, з якою проживає дитина, яка не досягла трирічного віку, не надає. Позивач перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною та не в змозі самостійно забезпечити дитині гідний рівень життя. Викладене стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2024 у цивільній справі №127/28825/24 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено та ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, в розмірі 1/8 частки від всіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 30.08.2024 року і до 20.09.2025 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Антонюк І. В. 22.10.2024 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2024 у цивільній справі №127/28825/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2024 заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Антонюка І. В. про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2024 року у цивільній справі №127/28825/24 задоволено, заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене 16.10.2024, у цивільній справі №127/28825/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини - скасовано.

18.12.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_5 про зменшення заявлених позовних вимог, в якій остання просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання в розмірі 1/9 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Вищевказана заява позивача була задоволена та ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2024 прийнято зменшення позовних вимог в частині розміру стягнення аліментів з 1/8 на 1/9 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2025 року з урахуванням ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2025 року про виправлення описки, яка є невід`ємною частиною цього судового рішення, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, в розмірі 1/9 частки від всіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 30.08.2024 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи вимоги щодо стягнення аліментів на утримання позивача, суд, з огляду на приписи статей 75, 80, 84 СК України, виходив із обґрунтованості та доведеності таких вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У лютому 2025 року відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 березня 2025 року, після усунення відповідачем недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 березня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції задовольняючи позов не надав оцінки аргументам, запереченням та доводам відповідача, що зазначені ним в доповненні до відзиву від 16.12.2024 та у відзиві від 03.01.2025.

Посилаючись на норми частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», статті 128 Кодексу законів про працю України, статті 26 Закону України «Про оплату праці» вказує, що розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Зауважує, що судом розглядались позовні вимоги про утримання дружини, при цьому розмір всіх відрахувань по аліментам, які стягуються з відповідача становить 58 відсотків від всіх видів доходу (заробітку), однак позивач не являється малолітньою дитиною.

У додаткових пояснення, які надійшли до суду 04.03.2025, вказує, що позивач ОСОБА_1 станом на 13.01.2025 вже працює та виконує обов`язки за займаною посадою начальника відділу у Головному управлінні ДПС у Вінницькій області та представляє інтереси Головного управління ДПС у Вінницькій області у судових засіданнях. Про її участь у судових засіданнях свідчить наступна інформація, що наявна в Єдиному державному реєстрі судових рішень за пошуковим параметром « ОСОБА_1 ».

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

10.03.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Герасимчук А. С. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи, на які посилається апелянт, є безпідставними, а оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим.

Зокрема вказує, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач фізично здорова особа, працездатного віку, військовослужбовець, отримує заробітну плату у військовій частині НОМЕР_1 , стягувані із нього аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 та 1/4 з урахуванням заявлених вимог не буде перевищувати 70 відсотків від його доходу, доказів того, що у відповідача складне матеріальне становище, останнім суду не надано. Крім того, в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа №127/40859/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та повернення переплати. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2025 у справі №127/40859/24 позов задоволено частково. Зменшено розмір аліментів та стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

Також, в зв`язку з зверненням ОСОБА_2 до суду з апеляційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.01.2025 у справі № 127/28825/24, ОСОБА_1 понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, що підтверджується Договором про надання професійної правничої допомоги від 04.03.2025, Додатком №1 до вказаного Договору та платіжною інструкцією № 473311 від 06.03.2025 на суму 5 000 грн.

За наслідками розгляду апеляційної скарги просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

19.03.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Герасимчук А. С. подала до суду клопотання про стягнення судових витрат разом з детальним описом робіт (наданих послуг) за Договором про надання професійної правничої допомоги від 04.03.2025, в якому, посилаючись на норми статей 133, 137, 141 ЦПК України, просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

10.04.2025 відповідач ОСОБА_2 направив заперечення на клопотання позивача про стягнення судових витрат, в яких акцентував увагу суду, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17). Просить відмовити позивачу у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.08.2022, який на підставі рішення Вінницького міського суду від 21.10.2024 року розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.5).

Відповідно до судового наказу від 13.12.2023 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку).

Позивач разом з дитиною зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про склад сім`ї, виданою квартальним комітетом «П`ятничани» (т.1 а.с. 7).

З цих же доказів встановлено, що відповідач не проживає разом з позивачем та спільною малолітньою дитиною.

Згідно з наданої відповіді №765060 від 02.09.2024 з ЄДДР, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.11).

Відповідно до копії наказу №66-вб від 22.11.2022 року виданого ГУ ДПС у Вінницькій області, ОСОБА_4 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23.11.2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.8).

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів на утримання матері, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частини друга, четверта, шоста статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Право на аліменти у дружини (чоловіка) виникає як у період шлюбу, так і після його розірвання, а також якщо шлюб не був офіційно зареєстрований.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Отже аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Згідно із статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного до досягнення дитиною трирічного віку.

Згідно із частинами першою, другою статті 76 цього Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до статті 80 СК України у разі визначення розміру аліментів одному із подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №712/4702/19 право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу.

Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20).

Вирішуючи спір, суд правильно врахував ті обставини, що позивач потребує матеріальної допомоги від відповідача, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до статті 84 СК України, відповідач є фізично здоровою особою, працездатного віку, військовослужбовцем, отримує заробітну плату у військовій частині НОМЕР_3 , стягувані із нього аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 та 1/4 з урахуванням заявлених вимог не буде перевищувати 70 відсотків від його доходу, доказів того, що у відповідача складне матеріальне становище, останнім суду не надано.

Місцевий суд також констатував той факт, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За таких обставин, встановивши, що позивач виховує малолітню доньку, якій на час подання позову не виповнилось трьох років, при цьому відповідачем не доведено належними доказами, що він не спроможний надавати матеріальну допомогу в розмірі 1/9 частки від його заробітку, суд виходячи з положень статей 75, 84 СК України дійшов правильного висновку про наявність можливості у відповідача сплачувати аліменти на дружину у визначеному позивачем розмірі.

Колегія суддів звертає увагу, що визначений розмір аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку відповідає обставинам справи та матеріальному становищу відповідача, який не надав належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості надавати матеріальну допомогу матері дитини у визначеному судом розмірі. В свою чергу, матеріалами справи підтверджено й відповідачем не заперечується, що він працевлаштований та має постійний дохід у вигляді заробітної плати.

У апеляційній скарзі відповідач зауважує, що судом розглядався спір з приводу утримання дружини, при цьому розмір всіх відрахувань по аліментам, які стягуються з відповідача становить 58 відсотків від всіх видів доходу (заробітку), однак позивач не являється малолітньою дитиною.

Ураховуючи перебування ОСОБА_2 на військовій службі та отримання ним відповідного доходу, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неспроможність сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, оскільки розмір стягуваних за всіма рішеннями суду аліментів перевищує 50 відсотків від усіх видів заробітків та доходів відповідача, що в сукупному розмірі становить 58 відсотків від його доходів, так як стягнення з нього аліментів на дітей не позбавляє його обов`язку з утримання дружини.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів, суд не врахував положень статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» щодо максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, розмір яких не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи, є помилковим.

Згідно з частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Судом першої інстанції встановлено, що на даний час розмір стягуваних за всіма рішеннями суду аліментів з ОСОБА_2 дійсно перевищує 50 відсотків від усіх видів заробітків та доходів позивача, та на трьох дітей він має сплачувати розмір аліментів в частині не більше 1/4 та 1/3 частини від всіх його доходів, що в сукупному розмірі становить 58 відсотків від його доходів.

Визначений судом загальний розмір усіх відрахувань із заробітної плати ОСОБА_2 не перевищує 70 відсотків, визначених статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Апеляційний суд враховує правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/2749/16-ц та від 19 лютого 2020 року у справі № 194/629/17-ц.

Так, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 194/629/17-ц, вказано, що згідно з частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

А тому, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що встановивши, що чоловік є батьком народженої від нього малолітньої дитини, яка проживає зі своєю матір`ю, батько має обов`язок не лише утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а й обов`язок щодо утримання матері дитини до досягнення останньою трьох років, а тому погодився з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог жінки щодо стягнення аліментів на її утримання на підставі статті 84 СК України.

Крім того, суд касаційної інстанції погодився з висновком першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову чоловіка щодо зменшення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей та жінки, з якою проживає дитина, з батька дитини, з яким жінка не перебуває у шлюбі, з огляду на те, що розмір аліментів, які стягуються на двох неповнолітніх дітей на матір малолітньої дитини, не перевищує встановлений законом загальний розмір відрахувань із заробітної плати позивача, встановлений статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження», а також ураховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану, погіршення здоров`я позивача погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.

З огляде на наведене, апеляційній суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір відрахувань із заробітної плати відповідача у зв`язку зі стягненням з нього аліментів на виконання судових наказів та заявлених вимог позивача, не буде перевищує 70 відсотків та про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання колишньої дружини, яка потребує матеріальної допомоги чоловіка, в розмірі 1/9 частки від всіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Також колегією суддів відхиляються як необґрунтовані доводи відповідача, викладені в додаткових поясненнях, в частині того, що позивач працює та має власний дохід, а тому не має права на отримання коштів від відповідача у розмірі визначеному судом, оскільки матеріальний стан позивача не впливає на наявність у неї права на отримання коштів на своє утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач у поданому відзиві та доповненнях до нього, а також в письмових запереченнях проти позову з приводу заявлених позовних вимог не довів суду обставину неможливості надання матері своєї дитини утримання, до досягнення спільною дитиною трирічного віку, оскільки надані ним докази не підтверджують погіршення його матеріального стану.

Отже місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову докази, які надані відповідачем у підтвердження того, що він поніс витрати на лікування та відвідування доньки ОСОБА_6 , яка в 2023 році отримала важку травму голови, внаслідок якої втратила зір одного ока та потребує довготривалого лікування, догляду, а також додаткових витрат на лікування, а саме платіжні інструкції (т.1 а.с.127-130), які не містять реквізитів отримувача та призначення таких переказів коштів.

Крім того, відповідач не надав доказів того, що він незабезпечений житлом, і змушений проживати у військовій частині, де проходить військову службу, а саме ВЧ НОМЕР_3 .

Інших доказів, які б свідчили про неможливість стягнення з відповідача аліментів у визначеному судом розмірі скаржником до суду першої інстанції та до апеляційного суду не надано.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що апелянтом не надано жодних доказів, які свідчать про неможливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі чи наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину.

Апеляційний суд зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім, тому з огляду на встановлені у справі обставини, визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання дружини не порушує інтереси сторін.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно з статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зазначені положення закону відповідач по справі не позбавлений можливості у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, або у зв`язку зі зміною обставин, що впливають на визначений розмір аліментів, подати заяву про зменшення розміру аліментів, присуджених рішенням суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Виходячи з положень статті 137 ЦПК України, принципів диспозитивності та змагальності процесу, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд має надати оцінку виключно тим обставинам щодо яких інша сторона процесу має заперечення.

Зазначене узгоджується з нормами процесуального права та практикою Великої Палати Верховного Суду, викладеною у додаткових постановах: від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19; від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, провадження № 12-94гс20; у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На виконання вказаних вимог закону представником позивача надано: Договір про надання професійної правничої допомоги від 04.03.2025, Додаток №1 до вказаного Договору, ордер від 05.03.2025 на представництво інтересів ОСОБА_1 адвокатом Герасимчук А. С., платіжну інструкцію № 473311 від 06.03.2025 на суму 5 000 грн, детальний опис робіт (наданих послуг) за Договором про надання професійної правничої допомоги від 04.03.2025 року, підтвердження направлення детального опису робіт (наданих послуг) за Договором про надання професійної правничої допомоги від 04.03.2025.

У детальному описі представник позивача зазначила наступні послуги з правничої професійної допомоги: попереднє вивчення матеріалів, формування правової позиції, консультування вартість роботи 1 000 грн, кількість годин 1 год.; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини, вивчення судової практики вартість роботи 500 грн, кількість годин 30 хв.; підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду вартість роботи 3 000 грн, кількість годин 3 год.; ознайомлення з матеріалами справи вартість роботи 500 грн, кількість годин 30 хв., разом: 5 год., загальна вартість 5 000 грн.

Надані адвокатом послуги у вигляді попереднього вивчення матеріалів, формування правової позиції, консультування; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини, вивчення судової практики; підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду; ознайомлення з матеріалами справи охоплюється однією послугою з підготовки відзиву на апеляційну скаргу та не може бути оцінено окремо.

Також, судом враховано, що у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2024 року у справі №910/9714/22 висловлено правову позицію про те, що заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною, у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, від 03 листопада 2023 року у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з принципу пропорційності та критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини шостої статті 19 ЦПК України, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи, не відповідає критерію розумності та їх стягнення у повному обсязі становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що враховуючи категорію спору, що розглядався в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін та зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, співмірною є компенсація витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. В. Міхасішин