Справа № 697/282/25
Провадження № 2/697/405/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Колісник Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Румини М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Канів, Черкаська область цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ТОВ Споживчий центр» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 15.03.2024 укладено кредитний договір (оферти) № 15.03.2024-100002300. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в розмірі 12000,00 грн. строком на 140 днів. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, натомість відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подачі позовної заяви утворилась заборгованість в розмірі 30740,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000,00 грн, по процентах в розмірі 15940,00 грн, чим порушуються права позивача. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №15.03.2024-100002300 від 15.03.2024 у розмірі 30740,00 грн та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 03.02.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду відзив, в якому зазначив, що він не отримував жодних матеріалів по справі, а тому може лише здогадуватись про обґрунтування позивача щодо поданого позову та його підстав. Відповідач вважає, що положення укладеного договору є несправедливими умовами, що порушують положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки проценти за користування кредитними коштами у декілька разів перевищують тіло кредиту. Позивач не може стягувати комісію за обслуговування кредиту. Також не надано доказів видачі кредиту. Надання розрахунку суми заборгованості або витягу з реєстру прав вимоги є недостатнім для підтвердження наявності заборгованості, оскільки такі документи не є первинними, що підтверджують факт готівкової чи безготівкової видачі коштів відповідачу . Інші докази без банківської виписки з особового рахунку позичальника не підтверджують, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором та яка частина була ним сплачена. Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б відповідали вимогам процесуального законодавства щодо перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідача. Розрахунок заборгованості створений самим позивачем, а тому за у відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості. Позивач не надав первинних документів, які б відповідали вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Позивач бажає стягнути із нього суму нарахованих процентів, яка у декілька разів перевищує суму кредиту. Вказане не узгоджується із Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985, рішенням Конституційного Суду України від 22.11.1996 № 543/96-В, 10.11.2011 №15-рп/2011. Також відповідно до ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовується положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації понад 50% вартості продукції у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець, виконавець, виробник не повинен включати договори зі споживачем умови, які є несправедливими . Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Вимога про нарахування та сплату відсотків є явно завищеною, не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. У контексті війни або кризових ситуаціях подібний баланс має враховуватися як особливі обставини для позичальників. Стягнення суми процентів за користування кредитними коштами, що в декілька разів перевищує тіло кредиту, взятого відповідачем, є спробою позивача отримати невиправдані додаткові прибутки. В копії кредитного договору визначається декілька строків, в межах яких здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів. При стягненні позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко встановленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту, строк кредитування, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нараховувати непропорційну велику суму компенсації. Умови договору щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в термін та у розмірі визначений графіком як щомісячні платежі за кредитним договором є нікчемним. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача з 24.02.2022 року і по сьогодні у зв`язку з існуванням особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного чи надзвичайного стану. У зв`язку з викладеним, відповідач просить відмовити у задоволенні позову, у випадку його неявки відкласти розгляд справи на іншу дату.

18.02.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив про те, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір шляхом отримання/ ознайомлення відповідача з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 15.03.2024; подання відповідачем заявки кредитного договору від 15.03.2024 надсилання відповідачем; відповіді постачальника про прийняття пропозиції акцепт кредитного договору №15.03.2024-100002300 від 15.03.2024. Таким чином укладено кредитний договір №15.03.2024-100002300 від 15.03.2024 в електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Документи, що складають кредитний договір, підписувалися електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався в смс- повідомлення на номер телефону, вказаний відповідачем як фінансовий. Код підтвердження А468 Е468, який був використаний відповідачем для підписання кредитного договору. Сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов правочину та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Позивач додає картку субконто з детальним розрахунком заборгованості, яка є належним та допустимим доказом. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією № від 15.03.2024, яка є первинним платіжним документом та належним і допустимим доказом видачі коштів відповідачу.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, в судові засідання, які призначалися неодноразово, не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки це не відповідатиме завданням та принципам цивільного судочинства. Крім того, розгляд справи без участі сторін не порушує їхніх прав та інтересів, оскільки суд сприяв сторонам у їх реалізації, ними були подані заяви по суті спору, які прийняті судом.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, враховуючи доводи та заперечення сторін, судом встановлено наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 15 ЦК України закріплює право особи на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Судом встановлено, що відповідно до п. 3.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 15.03.2024, за цим договором кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти та комісію.

Згідно п.3.3 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 15.03.2024, кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредитна лінія; строк, на який надається кредит - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.

15.03.2024 ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е468 підписав заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 15.03.2024.

Згідно вказаної Заявки: кредитор ТОВ «Споживчий центр»; позичальник ОСОБА_1 ; відповідно до умов кредитного договору №15.03.2024-100002300 від 15.03.2024 позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту 12000 гривень 00 копійок; строк, на який надається кредит 140 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 01.08.2024; процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом; розрахунок денної процентної ставки 0,82 % (13847,8/12000)/140 х100%; комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 1800,00 грн; неустойки 120,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Крім того, у вказаній заяві зазначено, що позичальник підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №15.03.2024-100002300 від 15.03.2024 з якими попередньо уважно ознайомився.

Умови кредитного договору також погоджені сторонами у паспорту споживчого кредиту, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А468.

Відповідно до квитанції № від 15.03.2024, ТОВ «Споживчий центр», на підставі договору №15.03.2024-100002300 перерахував на банківську картку № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 12000,00 грн.

Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №15.03.2024-100002300 від 15.03.2024, заборгованість ОСОБА_1 за даним кредитним договором складає 30740,00 грн, з яких: 10000,00 грн основний борг; 15940,00 грн процентів; 1800,00 грн комісії, 3000,00 грн неустойки.

При цьому, доказів погашення відповідачем ОСОБА_1 вищевказаної заборгованості позивачу ТОВ «Споживчий центр», матеріали справи не містять.

Суд встановив, що оспорюючи належність та допустимість доказів, наданих позивачем на обрунтування своїх вимог, відповідач не оспорює сам факт отримання ним кредиту у зазначеній сумі, доказів, що кошти за договором кредиту у сумі 12000,00 грн не надходили на банківський рахунок відповідача чи доказів повернення суми кредиту повністю чи частково, не надав.

За таких обставин посилання відповідача на відсутність виписки з особового рахунку позичальника не є визначальними для висновку суду за оцінкою всіх у сукупності доказів про наявність заборгованості у відповідача за тілом кредиту та процентами по договору № №15.03.2024-100002300.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договором строки та має заборгованість по тілу кредиту в розмірі 10000,00 грн, по процентах в розмірі 15940,00 грн, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 10000,00 грн та процентами в сумі 15940,00 грн підлягають задоволенню.

Доводи відповідача щодо несправедливих умов кредитного договору у частині встановлення процентів за користування кредитними коштами суд вважає безпідставними, оскільки при укладенні кредитного договору відповідач був ознайомлений з його умовами. В заявці на його укладення сторони узгодили графік платежів із визначенням розмірів платежів, строків їх сплати, в тому числі процентів. На думку суду, вказані умови є чіткими і зрозумілими для споживача. У зв`язку з цим, враховуючи принцип свободи договору, закріплений у ст. 627 ЦК України, предмет та мету кредитного договору, процентів за кредитним договором, визначені у ст. 1054, 1056-1 ЦК України, суд вважає, що підстави для зменшення розміру процентів, узгоджених сторонами кредитного договору, відсутні.

Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісію, то суд вважає, що ця вимога не є правомірною, оскільки у Постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача установлено, що позивачем нараховано відповідачеві до сплати комісію без зазначення, які саме дії позикодавця входять до такого обслуговування, - підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача комісії за договором суд не вбачає

Відповідно до позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача також неустойку з сумі 3000,00 грн, посилаючись на п.9.1. кредитного договору, відповідно до якого сторони узгодили розмір неустойки 120,00 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання.

Надаючи оцінку таким доводам, суд зазначає, що ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 171.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024 № 271/2024 від 06.05.2024, № 469/2024 від 23.07.2024, № 740/2024 від 28.10.2024, № 26/2025 від 14.01.2025 та який діє на даний час.

Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Суд зауважує, що тлумачення змісту кредитного договору дає підстави для висновку, що сторонами погоджено саме відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, що настає у разі невиконання зобов`язань за договором.

У даній справі неустойку в сумі 3000,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником в розумінні ст. 549 ЦК України, а тому відповідач звільняється від їх сплати на період воєнного стану.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що заперечення відповідача щодо стягнення з нього комісії та неустойки є обгрунтованими, а тому у задоволення позову в цій частині необхідно відмовити.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції №СЦ00001247 від 14.01.2025, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково на 84,39 %, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 2044,26 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 247, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №15.03.2024-100002300 від 15.03.2024 заборгованість в сумі 25940 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сорок) гривень 00 копійок, що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 10000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, заборгованості по процентам у сумі 15940 ( п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2044 (дві тисячі сорок чотири) гривень 26 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місцезнаходження вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, Київська область, 01032.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Головуючий Л . О . Колісник