Номер провадження 2/754/2229/25
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.

при секретарі - Кирилова А.А.

за відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа - Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2024 року до Деснянського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про позбавлення батьківських прав. До участі в справі в якості тертьої особи заслужено Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (м. Київ, пр.. Червоної Калини, 21г). Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивач є бабусею неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження доньки позивача - ОСОБА_4 (дівоче ОСОБА_5 ) серії НОМЕР_1 від 06.05.1991 року.

Так, Відповідач та донька позивача - ОСОБА_4 уклали шлюб 21.01.12 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 21.01.2012 року. Дівоче прізвище ОСОБА_5 , донька позивача змінила на прізвище чоловіка - ОСОБА_6 .

Шлюб у подальшому був розірваний 05.12.2017 року за рішенням Деснянського районного суду м. Києва №754/13166/17 від 05.12.2017 року.

Від шлюбу є син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 20.03.2012 року.

У подальшому позивач також змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_7 , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу з ОСОБА_8 від 09.11.2002 року серії НОМЕР_4 .

На час подачі позову мати неповнолітнього ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 23.09.2024 року.

Відповідач з трирічного віку сина - ОСОБА_9 , тобто з 2015 року, припинив піклуватися про малолітнього сина. Повне забезпечення виховного процесу, забезпечення харчуванням та одягом, лікуванням та відпочинком здійснює Позивач. Також дитина проживає з трирічного віку з бабусею та дідусем.

За увесь час спільного проживання доньки позивача та відповідача, останні вживали спиртні напої, неналежним чином піклувалися про дитину. Це, зокрема підтверджується листом Деснянської районної у місті Києві державною адміністрацією (служба у справах дітей) №01-10Д-493 від 13.05.2013 року про проведення з ними профілактичної бесіди та попереджено за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків по догляду за малолітньою дитиною та можливості позбавлення батьківських прав.

Після смерті доньки, яка лише формально вважалася у всіх документах матір`ю, а фактично все забезпечення та супроводження здійснював Позивач виникла необхідність у встановленні відповідальної особи за ОСОБА_3 , так як його батько не бере та не бажає брати участі у його житті.

Відповідач не приділяє належної уваги вихованню, здоров`ю та розвитку сина, зловживав спиртними напоями та наскільки відомо позивачу має іншу сім`ю. В цілому як мати так і батько вихованням дитини не займалися, не виконували своїх батьківських обов`язків, а батько і на цей час ухиляється від них.

У зв`язку з чим позивач вважає можливим просити суд позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Своє твердження позивач обґрунтовує наступним.

Так, згідно Листа Деснянської районної у місті Києві державної адміністрацією (служба у справах дітей) №10223-10223/Д-1290-986 від 06.12.2024 року надано дозвіл на тимчасове проживання разом з позивачем онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до вирішення постійної форми виховання. Позивач отримала цей лист у зв`язку з тим, що їх донька померла, яка була прописана за місцем проживання позивача: АДРЕСА_1 дитина проживала за цією ж адресою.

Тому виникла необхідність після смерті матері у фіксації фактичного місця проживання дитини та здійснення функцій законного представника, так як формально дитина зареєстрована за місцем проживання батька.

Той факт, що дитина тривалий час проживає з бабусею, буде доказаний суду свідками.

ОСОБА_3 , обстежується з дня народження у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1». 30.05.2018 року у відповідності до вимог діючого законодавства укладена Декларація №000-РННЗ-1Е9К про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу - ОСОБА_10 .

До цього закладу охорони здоров`я був направлений адвокатський запит.

Згідно відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Деснянського району міста Києва №1592 від 18.12.2024 року підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обліковується, спостерігається та отримує первинну медичну допомогу в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Деснянського району міста Києва в лікаря - педіатра ОСОБА_10 .

ОСОБА_2 не супроводжував ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для медичних обстежень в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1». Супроводжувала пацієнта на прийомах бабуся дитини ОСОБА_1 з 30.05.2018 року по 17.12.2024 року.

В довідці Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №797 Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.12.2024 року №73 зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно відвідував з 01.09.2014 року по 30.08.2018 року.

Зі слів вихователя ОСОБА_2 жодного разу не супроводжував ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ЗДО (ясла-садок) №797, до дитячого садку його завжди приводила і забирала, була присутня на батьківських зборах ОСОБА_1 . За харчування у дитячому садочку також сплачувала ОСОБА_1 . Зі слів вихователя, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарекомендував себе як дуже рухливий, емоційний та товариський хлопчик. Приходив завжди охайно одягнений, доглянутий.

На цей час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в школі І-ІІІ ступені №282 Деснянського району міста Києва.

Цей факт підтверджується Характеристикою на учня 7-Б класу школи І-ІІІ ступенів №282 Деснянського району міста Києва ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 №01-22/375 від 06.12.2024 року, в якій зазначено, що він зарекомендував себе як учень, який не дуже сумлінно ставиться до навчання, дуже рухливий, емоційний та товариський. Має навчальні досягнення середнього рівня.

Зазначається що успішністю ОСОБА_11 цікавиться бабуся, ОСОБА_1 , вона ж бере участь у житті класу, відвідує батьківські збори. Дитина має все необхідне для навчання. Хлопець доглянутий, носить охайний одяг та взуття відповідно до сезону.

Також зазначається, що ОСОБА_11 напівсирота, мати померла, батько жодного разу не контактував з класним керівником.

Весь вільний час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проводить з позивачем, що також буде підтверджено показами свідків.

Відповідач в квартирі АДРЕСА_3 ніколи не мешкав, це буде підтверджено свідками.

З огляду на вище перелічене підтверджується твердження позивача про те, що відповідач з сином не проживає, про нього не піклується, свідомо нехтує батьківськими обов`язками і не бажає їх виконувати, зловживав спиртними напоями. Проживає дитина з бабусею. Тобто, позбавлення батьківських прав Відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між відповідачем та дитиною.

Позивач вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни ним свого ставлення відносно дитини.

З огляду на викладене Позивач просить суд: Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 грудня 2024 року було відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання.

Представник Служби у справах дітейта сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації надав суду Висновок від 17.03.2025 року №102-1227 щодо доцільності позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 , стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до якого вважають за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач до підготовчого розгляду справи не з`явилась. Подано заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Щодо розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечує.

Відповідач до підготовчого розглядусправи не з`явився. Будь яких заяв, клопотань до суду не надходило.

3-тя особа - Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації до підготовчого розгляду справи не з`явились.

Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі учасників справи, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Батьками малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Батьки малолітньої дитини розірвали шлюб 05.12.2017 року.

Позивачка ОСОБА_1 є бабусею малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та матір`ю ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження доньки позивача - ОСОБА_4 (дівоче ОСОБА_5 ) серії НОМЕР_1 від 06.05.1991 року.

Відповідно до Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_8 09.11.2002 року та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 23.09.2024 року, виданого Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис №3609.

Згідно Листа Деснянської районної у місті Києві державної адміністрацією (служба у справах дітей) №10223-10223/Д-1290-986 від 06.12.2024 року ОСОБА_1 надано дозвіл на тимчасове проживання у її родині малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 терміном на 6 (шість) місяців до вирішення питання постійної форми виховання.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в школі І-ІІІ ступені №282 Деснянського району міста Києва.

Характеристикою Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації управління освіти школа І-ІІІ ступені №282 Деснянського району міста Києва на учня 7-Б класу школи І-ІІІ ступенів №282 Деснянського району міста Києва №01-22/375 від 06.12.2024 року зазначила, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зарекомендував себе як учень, який не завжди сумлінно ставиться до навчання. Дуже рухливий та емоційний, товариський. Може порушувати дисципліну під час уроків та на перервах. Навчальний матеріал дається Максиму важко. Часто не готовий до уроків. Має навчальні досягнення середнього рівня.

Успішністю ОСОБА_11 цікавиться бабуся, ОСОБА_1 , вона ж бере участь у житті класу, відвідує батьківські збори.

Дитина має все необхідне для навчання. Хлопець доглянутий, носить охайний одяг та взуття відповідно до сезону.

ОСОБА_11 напівсирота, мати померла, батько жодного разу не контактував з класним керівником.

Згідно адвокатського запиту Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №797 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація від 17.12.2024 року №73 повідомив наступне.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно відвідував з 01.09.2014 року по 30.08.2018 року.

Зі слів вихователя ОСОБА_2 жодного разу не супроводжував ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ЗДО (ясла-садок) №797, до дитячого садку його завжди приводила і забирала, була присутня на батьківських зборах ОСОБА_1 .

Зі слів вихователя, квитанції за харчування у садочку за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , завжди сплачувала ОСОБА_1 .

Зі слів вихователя, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарекомендував себе як дуже рухливий, емоційний та товариський хлопчик. Приходив завжди охайно одягнений, доглянутий.

Згідно адвокатського запиту КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Деснянського району міста Києва №1592 від 18.12.2024 року надала інформацію, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обліковується, спостерігається та отримує первинну медичну допомогу в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Деснянського району міста Києва в лікаря - педіатра ОСОБА_10 .

ОСОБА_2 не супроводжував ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для медичних обстежень в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1».

Супроводжувала пацієнта на прийомах бабуся дитини ОСОБА_1 з 30.05.2018 року по 17.12.2024 року.

Відповідно до Характеристики ОСОБА_1 працює прибиральницею службових приміщень в Інституті історії України Національної академії наук України. За час роботи в інституті завжди сумлінно і якісно виконує свої службові обов`язки, користується повагою і авторитетом у співробітників установи, вирізняється своєю доброзичливістю та не конфліктністю.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не приділяє належної уваги вихованню, здоров`ю та розвитку сина, зловживає спиртними напоями.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо.

Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

При цьому суд враховує ті обставини, Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи.

Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню малолітньої дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя, також жодним чином не приймає участі в утриманні спільної дитини, не цікавиться життям сина, та не приймає участь у його вихованні.

Зазначені вище обставини також підтверджені висновком Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування.

Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батька дитини, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни нею свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини - сина є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере перш за все до уваги те, що дитина наразі перебуває на межі підліткового віку, який є найбільш важкий і складний з усіх дитячих вікових груп, що представляють собою період становлення особистості. Цей вік характеризується наявністю самих різноманітних проблем і труднощів, які найчастіше витісняються у зв`язку зі страхом усвідомлення. У формуванні самооцінки підлітків значну роль відіграє сім`я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітками основних правил і норм поведінки,виробляють їх позицію по відношенню до світу і самому себе.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно з ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись, постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180, 183, 191 СК України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 245, 259, 263-265, 268, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа - Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 ) відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя