Номер провадження 2/725/2493/24
17.03.2025 року м. Чернівці
Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Войтуна О.Б.
за участю секретаря: Сумарюк М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про позбавлення батьківських прав та встановлення факту народження дитини,-
Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькій області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про позбавлення батьківських прав та встановлення факту народження дитини.
В обґрунтування позову посилалася на те, що 26.12.2017 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований управлінням РАЦС №3 москви.
У шлюбі у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказував, що протягом тривалого часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин та рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.10.2023 року шлюб між ними було розірвано.
Після розірвання шлюбу донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні.
Також, вказувала, що ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, тому з метою захисту її права на належне утримання з боку батька, який проживає окремо, а тому вона вимушена була поставити питання про стягнення аліментів у судовому порядку. Першотравневим районним судом м. Чернівці 11.10.2023 року було видано виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 у розмірі 2 500 грн., щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19.09.2023 року.
Зазначила, що вона проживає з донькою за адресою: АДРЕСА_1 . Вони з донькою мають хороші житлово-побутові умови, вона повністю утримує дитину, займається її вихованням. Нею створені всі необхідні умови для нормального розвитку дитини, життя та навчання. У доньки є окреме місце для заняття та ігор, спальне місце. В помешканні є телевізор, комп`ютери, книги, необхідні для її повного всебічного розвитку.
Відповідач протягом останніх двох років не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до дочки, та не бажає їх виконувати, не вживає заходів щодо забезпечення дитині достатнього життєвого рівня, повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку та захисту її законних прав і інтересів, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться життям і навчанням дитини.
Враховуючи, що відповідач свідомо, добровільно самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, надає перевагу кар`єрі та влаштуванню свого особистого життя, вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав.
Також зазначила, що дитина народилася на території російської федерації, яка чинить збройну агресію проти України та розірвано дипломатичні відносини з агресором, позивачка немає можливості зареєструвати народження дитини та отримати свідоцтво про народження.
Просила встановити факт народження ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в москві (росія), в якої матір громадянка України ОСОБА_1 , а батько громадянин Дагестану ОСОБА_2 .
Позивачка в судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся за останнім відомим місцем проживання про дату, час та місце розгляду справи. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, в судове засідання не прибув. Надійшла заява, що після отримання всієї необхідної інформації та проведення відповідної роботи, питання щодо надання висновку до суду про доцільність позбавлення батьківських прав буде винесено на розгляд комісії.
Від представника третьої особи Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, надійшла заява про розгляд справи без участі представника.
Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено, що громадянка України ОСОБА_1 та гр.. російської федерації ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі у якому у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася на території російської федерації у м. москва.
Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.03.2023 року №725/7464/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, та стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2 500 грн., щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.09.2023 року.
Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У відповідності до ст. 164 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
В даному випадку позивач, який подав позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинен довести, що відповідач як батько ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Як роз`яснено у п. 15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевірити докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема, щодо поведінки відповідача відносно дитини та достатності обґрунтувань тих обставин, які визначені підставою для позбавлення її батьківських прав, можливості зміни його поведінки відносно дитини внаслідок вжиття менш суворих заходів впливу.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).
Станом на дату розгляду справи орган опіки та піклування не надав висновку щодо розв`язання спору.
Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Виходячи з наведеної частини статті можна прийти до висновку, що висновок органу опіки і піклування про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав, не має для суду наперед визначених обставин. Так само відсутність такого висновку не може бути підставою для відмови у задоволенні позову за наявності вагомих доказів умисного ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Як встановлено відповідач уродженець Дагестану та є громадянином російської федерації - держави агресора проти України, що у свою чергу підтверджує доводи позивачки, що останній перебуває за межами території України.
Враховуючи вище викладене, керуючись в першу чергу інтересами дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 ..
Щодо встановлення факту народження дитини, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Позивачка звертаючись із даною вимогою посилається на те, що оскільки реєстрація народження дитини відбулась на території російської федерації, з якою розірвано дипломатичні відносини, що унеможливлює підтвердити факт народження дитини та отримання документів на території України.
Як встановлено ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. москва, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого люблінським відділом ЗАГС (рф).
Відповідно до статті 22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.
Згідно ч. 1 ст. 13 Закону «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Однак зазначені норми не можуть бути застосовані у правовідносинах з російською федерацією, оскільки у зв`язку з військовою агресією рф проти України та повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Також Президент України Володимир Зеленський підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з рф, про що 24 лютого 2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України.
01.12.2022 року прийнято Закон України «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (Закон № 2783-IX).
Закон № 2783-IX передбачає: Зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1); Вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2).
Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.
Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.
За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з рф та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року.
З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території рф і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з рф і Білоруссю.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про народження від 10 квітня 2018 року серії НОМЕР_1 видане у м. москва (рф) на ОСОБА_3 , може підтверджувати особу цієї дитини лише у випадку засвідчення його оригіналу (дублікату) апостилем.
З огляду на збройний конфлікт між рф та Україною матір дитини позбавлена фізичної можливості як на апостилювання цього документа відповідними органами рф, яким надаються повноваження на проставлення апостиля.
Виходячи з наведеного суд вважає, що дану вимогу слід задовольнити.
Керуючись ст.ст.150, 164, 165, 166 СК України, ст.ст.4-6,76-81,95,247,258-259,263-265,280, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: не відомий, останнє відоме місце проживання по АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановити факт народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. москва (російська федерація). Матір дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, батько дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин росії.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун