ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3631/25
провадження № 2/753/5242/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року суддя Дарницького районного суду міста Києва Шаповалова К.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ельбрус", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін», про стягнення інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ельбрус" про стягнення інфляційних втрат.

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначив наступне. 10 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус», від імені, інтересах та за рахунок якого діє ТОВ «Компанія з управління активами «Портофін», було укладено інвестиційний договір № ОДВ/08-КВ/052, за умовами якого у період 2021-2023 роки позивачкою було сплачено кошти (інвестиційний внесок) у розмірі 781 569,25 грн. В подальшому, 15 листопада 2023 року сторони у справі дійшли згоди про розірвання згаданого інвестиційного договору, про що було укладено додаткову угоду №1 від 15 листопада 2023 року. У пунктах 2 та 5 додаткової угоди сторонами взаємно визнано обов`язок відповідача протягом 90 календарних днів з дати підписання додаткової угоди повернути на користь позивачки сплачений нею інвестиційний внесок у розмірі 578 321,49 грн, що визначений за вирахуванням суми штрафу та пені, що вказані у пунктах 3 та 4 додаткової угоди. По спливу 90 календарних днів з дати підписання додаткової угоди відповідач коштів у розмірі 578 321,49 грн на користь позивачки не повернув. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2024 року у справі № 753/9393/24 позов ОСОБА_1 було задоволено та вирішено: «Стягнути з АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 578 321, 49 грн, 3% річних в сумі 4 124, 10 грн, інфляційні втрати у сумі 4 635, 25 грн, судовий збір в сумі 5 870, 81 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 24 500,00 грн. В порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), ще здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. На виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2024 року у справі № 753/9393/24, яке набрало законної сили 10 грудня 2024 року, Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист від 10 січня 2025 року, а 21 січня 2025 року було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_2. У межах виконавчого провадження всю заборгованість було стягнуто 28 січня 2025 року, сукупно у розмірі 629 589,65 грн. З урахуванням викладеного, позивачка звертається до суду із позовом про стягнення із відповідача інфляційних втрат у розмірі 69 253, 97 грн за період з 1 квітня 2024 року по 27 січня 2025 року. Окрім того, позивач просить суд стягнути із відповідача суму сплаченого судового збору та витрати понесені позивачем на правову допомогу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 лютого 2025 року цивільну справу № 753/3631/25 передано судді Шаповаловій К.В.

Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Окрім того, вказаною ухвалою суду до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено ТОВ «Компанія з управління активами «Портофін».

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі була отримана уповноваженою особою відповідача 14 березня 2025 року, про що свідчить відповідне зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду та міститься у матеріалах справи.

Окрім того, копія ухвали про відкриття провадження у справі була отримана уповноваженою особою третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору 12 березня 2025 року, про що також свідчить відповідне зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду та міститься у матеріалах справи.

У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не подала до суду пояснень стосовно позову.

Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 10 вересня 2021 року між сторонами у справі позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕЛЬБРУС», від імені, в інтересах та за рахунок якого діє ТОВ «Компанія з управління активами «ПОРТОФІН», було укладено інвестиційний договір № ОДВ/08-КВ/052, за умовами якого у період з 2021 по 2023 роки позивачкою було сплачено кошти (інвестиційний внесок) у розмірі 781 569,25 грн.

В подальшому, 15 листопада 2023 року сторони у справі дійшли згоди про розірвання інвестиційного договору, про що було укладено додаткову угоду №1.

У пунктах 2 та 5 додаткової угоди до інвестиційного договору сторонами взаємно визнано обов`язок відповідача протягом 90 календарних днів з дати підписання додаткової угоди повернути на користь позивачки сплачений нею інвестиційний внесок у розмірі 578 321,49 грн, що визначений за вирахуванням суми штрафу та пені, що вказані у пунктах 3 та 4 додаткової угоди.

По спливу 90 календарних днів з дати підписання додаткової угоди відповідач коштів у розмірі 578 321,49 грн на користь позивачки не повернув, а 14 лютого 2024 року розпочалось прострочення боржника.

10 травня 2024 року позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення з АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» зазначених коштів. На момент пред`явлення позову у справі на розмір основного боргу відповідача позивачкою нараховано 4 635,25 грн інфляційних втрат, які вона просила стягнути з відповідача разом із сумою основного боргу.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2024 року у справі № 753/9393/24 позов ОСОБА_1 задоволено та вирішено: «Стягнути з АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 578 321, 49 грн, 3% річних в сумі 4 124, 10 грн, інфляційні втрати у сумі 4 635, 25 грн, судовий збір в сумі 5 870, 81 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 24 500,00 грн; В порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), ще здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

На виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2024 року у справі № 753/9393/24, яке набрало законної сили 10 грудня 2024 року, Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист від 10 січня 2025 року.

21 січня 2025 року було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_2. У межах виконавчого провадження всю заборгованість було стягнуто 28 січня 2025 року, сукупно у розмірі 629 589,65 грн.

Із врахуванням таких обставин, позивачка звертається до суду із позовом про стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання вищезгаданого рішення суду у розмірі 69 253,97 грн.

Згідно пунктом першим частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц).

Згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

ОСОБА_1 просить суд стягнути із відповідача інфляційні втрати, які виникли у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання за рішенням суду № 753/9393/24 від 11 жовтня 2024 року, що утворилися у період з квітня 2024 року по 27 січня 2025 року та складають 69 253, 97 грн.

Суд перевіривши розрахунок інфляційних втрат зазначає наступне.

Вбачається, що позивач просить суд стягнути із відповідача розмір інфляційних втрат, які виникли у зв`язку із невиконанням рішення суду за період з 01 квітня 2024 року по 27 січня 2025 року.

Разом з тим із рішення суду № 753/9393/24 від 11 жовтня 2024 року вбачається, що судом було стягнуто з відповідача розмір інфляційних втрат у розмірі 4 635, 25 грн, які утворилися з 14 лютого 2024 року по 10 травня 2024 року.

Таким чином, не підлягає стягненню сума інфляційних втрат, які нараховані у період з 01 квітня 2024 року по 10 травня 2024 ,оскільки, як вже зазначалося, вони були стягнуті за рішенням суду № 753/9393/24 від 11 жовтня 2024 року.

Враховуючи викладене, стягненню із відповідача підлягає сума інфляційних втрат, яка утворилася у період з 11 травня 2024 року по 27 січня 2025 року включно, що складає 64 869, 17 грн.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання інфляційної складової боргу від простроченої суми, що передбачено статтею 625 ЦК України.

Разом з тим представник позивач просив стягнути з відповідача витрати понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 17000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір №20250128 про надання правової (правничої) допомоги від 28 січня 2025 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Сертом О.В.

Відповідно до детального опису робіт виконаних адвокатом, адвокат Серт О.В. надав позивачеві такі послуги: написання, формування та подання адвокатом Сертом О.В. позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до АТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» про стягнення інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання.

Адвокатом було виставлено рахунок-фактуру № 1 від 28 січня 2025 року на сплату наданих послуг, які були оплачені позивачем відповідно до платіжної інструкції, яка містяться у матеріалах справи.

Таким чином адвокатом було надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 8500 грн.

Поряд з цим, суд не вбачає підстав для стягнення витрат в сумі 8 500,00 грн за послуги з правничої допомоги, які ще будуть понесені позивачем, а саме: за отримання адвокатом виконавчого листа та оформлення заяви про примусове виконання судового рішення, оскільки такі послуги безпосередньо не пов`язані з розглядом цієї справи, можуть бути виконані у майбутньому і факт їх понесення позивачем на момент постановлення судом рішення у даній справі і можливого понесення у майбутньому не підтверджено. Крім того, отримання виконавчого листа, не є наданням саме правової допомоги.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Таким чином, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на підставу та предмет позову, зміст позовної заяви та докази, долучені до неї, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на те, що розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, зважаючи на те, що вказана категорія справ не є складною та не потребувала у професійного адвоката значної витрати часу для написання позовної заяви, враховуючи існуючу значну судову практику за аналогічними спорами, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що заявлені витрати представником позивача не відповідають критерію розумності, не співрозмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.

З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення правничої допомоги у розмірі 5000 грн.

На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ельбрус", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін», про стягнення інфляційних втрат- задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ельбрус" на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 64 869, 17 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 1134, 51 грн та суму витрат понесених позивачем на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕЛЬБРУС», , юридична адреса: м. Київ, вул. Заболотного Академіка, буд. 48-А;

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін», , юридична адреса: м. Київ, Ю.Іллєнка, буд. 81-А.

Суддя К.В. Шаповалова