ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 953/19156/21

провадження № 22-ц/818/1720/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Савенко М.Є.

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»

відповідачі ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Шинкарчука Андрія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 03 грудня 2024 року у складі судді Шаренко С.Л.,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги опалення та гарячу воду за період з 01.03.2013 по 31.08.2021 у розмірі 84155 грн 59 коп, та судовий збір.

В обґрунтування позову зазначено, що КП «ХТМ» надає послуги централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідач отримує послуги з опалення та повинен їх оплатити, оскільки за період з 01.03.2013 по 31.08.2021 вартість наданих послуг відповідачем не оплачувалась, утворилась заборгованість, що добровільно відповідачем не відшкодовується.

Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 14.09.2022 позовні вимоги КП «ХТМ» до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з опалення та гарячу воду за період з 01.03.2013 по 31.08.2021 в розмірі 84155, 59 грн, три відсотки річних у розмірі 1849,92 грн, інфляційні витрати у сумі 3828,16 грн, а всього 5678,08 грн, а також стягнуто судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

28.06.2024 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шинкарчук А.В. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, в обґрунтування заяви зазначив, що відповідач не знав про існування судового процесу та не був належним чином повідомлений про дату проведення засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.07.2024 заяву представника відповідача задоволено, заочне рішення Київського районного суду м. Харкова №953/19156/21, 2/953/1321/22 від 14.09.2022 скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги опалення в розмірі 51165, 21 грн за період з 01.04.2017 по 31.04.2021.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 3 % річних в розмірі 1849.92 грн, а також інфляційні витрати в розмірі 3828, 16 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір в розмірі 1515 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження факту надання ним послуг з теплопостачання та не виконання відповідачем обов`язку щодо їх оплати, проте до спірних правовідносин слід застосувати строк позовної давності з урахуванням п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та задовольнити позовні вимоги стягнувши заборгованість за період з квітня 2017 року по квітень 2021 року у розмірі 56165,21 грн, одночасно стягнувши 3% річних у сумі 1849,92 грн., а також інфляційні витрати у сумі 3828,16 грн в якості відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Не погодившись з рішенням суду, Шинкарчук А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення в частині стягнення 3% в розмірі 1849,92 та інфляційних витрат в розмірі 3828,16 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем на надано доказів щомісячного інформування відповідача про вартість наданих послуг з централізованого опалення, що свідчить про невиконання ним обов`язку встановленого п. 3 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та п. 32 Постанови № 630. Крім цього судом не встановлена вина відповідача у невиконанні обов`язку щодо оплати заборгованості Судом не застосовано положення ч. 1 ст. 614 ЦК України, відповідно до якої особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

До Харківського апеляційного суду надійшов відзив від КП «Харківські теплові мережі» на апеляційну скаргу. В якому КП просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду м. Харкова залишити без змін. Посилається на те, що суд правильно встановив обставини у справі і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача санкцій за невиконання грошового зобов`язання з оплати комунальних послуг. Зазначає, що вся інформація про нарахування, особовий рахунок, заборгованість , контактна інформація міститься в квитанціях, які щомісячно надаються споживачам. Звернень і скарг на послугу від відповідача не поступало. В разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Справа переглядається в межах доводів апеляційної скарги щодо стягнення заборгованості 3% річних в розмірі 1849,92 грн та інфляційних витрат в розмірі 3828,16 грн. В іншій частині рішення не оскаржується та не переглядається.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується даними довідки про зареєстрованих у житловому приміщення осіб станом на 23.09.2021 та 01.11.2021 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5,8).

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо сплати комунальних послуг за період з 01.03.2013 по 31.08.2021 утворилась заборгованість у розмірі 84155,59 грн.

Позивачем наданий розрахунок нарахувань інфляційних втрат та 3% річних за останні три роки з 01.09.2018 по 31.08.2021 роки. Згідно з яким за вказаний період заборгованість за нарахування інфляційних втрат складає 3828,16 грн та заборгованість за нарахування 3% річних складає 1849,92 грн (а.с.4)

Згідно зі статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»(далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

У відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 1875-ІV ( надалі Закон № 2189 - VIII) надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV, пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів за комунальні послуги незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частин 1, 4 статті 9 статті 32 Закону №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.

Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо відсутності його вини у порушенні грошового зобов`язання, оскільки ним не оспорюється факт несвоєчасної оплати наданих йому послуг та розмір заборгованості, а відсутність сформованого рахунку не позбавляє споживача сплачувати за надані житлово - комунальні послуги.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду рахунок на оплату товару (робіт, послуг) за своєю правовою природою не є первинним документом, а є документом, що містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти для оплати товару (робіт, послуг), тобто має інформаційний характер. Ненадання рахунка не є відкладальною умовою в розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України. Отже, наявність або відсутність рахунка не звільняє боржника від обов`язку здійснити оплату. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18, від 10.01.2024 у справі № 904/6023/19 (904/4903/.

З огляду на встановлений обов`язок відповідача щомісяця а здійснювати оплату грошових коштів за надані позивачем послуги, судова колегія дійшла висновку про правомірність стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 1849,92 грн, а також інфляційних втрат у сумі 3828,16 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, апеляційну скаргу належить залишити без задоволеня, а рішення суду залишити без змін.

Підстави для перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шинкарчука Андрія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2025 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

М.Є. Савенко