Провадження № 2/522/867/25
Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Ярема Х.С., сторони - не з`явились, розглянув у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна пожружжя.
30.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 .
Позивач просить суд:
- поділити нерухоме майно, що перебуває і спільній сумісній власності подружжя шляхом виділення в особисту приватну власність ОСОБА_3 1/2 частин стояночного місця АДРЕСА_1 та визнання за нею права власності на це майно.
30.10.2024 відкрито загальне позовне провадження.
16.01.2025 закрито підготовче провадження.
Позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника.
Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від нього до суду не надходило, повідомлення про іншу адресу, клопотань також не заявлялося. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судової повістки на адресу його зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_2 ). Конверт повернувся до суду неврученим з причин "за закінченням терміну зберігання". Відповідач, відповідно до п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином.
Оскільки відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до статей 280, 281 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Позивач звернення до суду пояснює тим, що 18.07.1997 між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який 14.07.2020 розірвано. В шлюбі подружжя придбало майно, зокрема, стояночне місце АДРЕСА_1 , право власності на яке оформлено на чоловіка. Вважає, що це нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягає поділу в рівних частках.
Судом встановлено такі обставини.
18.07.1997 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та уклали шлюб (Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 ). Прізвище дружини після укладення шлюбу " ОСОБА_5 ".
29.10.2010 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на стояночне місце АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 13.07.2009, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради.
14.07.2020 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 ).
16.11.2022 ОСОБА_6 уклала новий шлюб з ОСОБА_7 . Прізвище дуружини після реєстрації шлюбу " ОСОБА_8 " (Свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_4 від 16.11.2022).
Висновки суду.
Предметом спору є визнання права власності на 1/2 частину майна за дружиною,підставами набуття цього майна в шлюбі.
Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч.1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Таким чином, законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним з подружжя, при цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на особу, яка заперечує проти поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Відповідний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17.
Згідно з ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Отже, вартість майна, що підлягає поділу, потрібно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Позивач не ставить питання про поділ стояночного місця в натурі та не заявляє вимог щодо компенсації їй вартості його частки у спільному майні, тому оцінка вартості спільного майна не потрібна.
Згідно з ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
У даній справі жодна із сторін не заявляє вимог щодо присудження судом сплати грошової компенсації замість відповідної частки у праві спільної сумісної власності на спірне майно. Натомість колишня дружина просить поділити майно, яке є спільним, у спобів виділення лише їй 1/2 частин стояночного місця та визнання за лише нею паво власності на це майно. Щодо вирішення долі реши 1/2 в частині цього майна за колишнім чоловіком не просить. Проте майно є спільним, тому його поділ має передбачати, яка частина має бути виділена кожному, а не одному, залишивши решту частину майна невизначеною.
Проте, обраний ОСОБА_9 спосіб захисту суд вважає неефективним з огляду на наступне.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Отже, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання лише за нею частини майна особистою власністю є неефективним. Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Отже, суд здійснює поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за кожним з цього подружжя права власності на 1/2 частину стояночного місця.
Керуючись ст. 141, 263-265,280-282 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину стояночного місця АДРЕСА_1 .
У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину стояночного місця АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення складено 28.04.2025.

Суддя Ярема Х.С.