ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/537/25
Провадження № 2-з/483/10/2025
У Х В А Л А

Іменем України

28 квітня 2025 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря судових засідань Шилінскас О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до Чорноморської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, про встановлення земельного сервітуту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, предметом якої є: встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0137 площею 0,07 га на право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) строком на 7 (сім) років.

Разом із позовом до суду подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони на вчинення будь-яких дій чи прийняття будь-яких рішень Чорноморською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0137 площею 0,07 до завершення розгляду даної справи судом та набранням рішенням суду законної сили.

Обґрунтовуючи свою заяву, позивачка вказала, що спірна земельна ділянка є сформованою, існує загроза того, що за час судового розгляду вона буде передана третій стороні чи видалена з Національної кадастрової системи. Передача спірної земельної ділянки стороннім особам створить загрозу для вільного користування її власною земельною ділянкою, оскільки ці земельні ділянки межують та формувались для подальшого розміщення тимчасових споруд з метою обслуговування її будинку для відпочинку. Отже, у випадку не вжиття заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіяння шкоди її правам та інтересам, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а у випадку передачі спірної земельної ділянки третім особам виконати рішення суду стане практично не можливим.

Дослідивши докази, що долучені до заяви про забезпечення позову, суд дійшов такого.

Забезпечення позову це захід припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, крім іншого, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому; по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечення позову забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За змістом інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0608, а Чорноморській сільській раді Миколаївського району Миколаївської області належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0137.

З позовної заяви слідує, що предметом позову є встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку :03:000:0137 площею 0,07 га на право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) строком на 7 (сім) років.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 р. по справі № 914/1570/20 вказано, що «…важливо щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивачка зазначила, що отримавши позовну заяву, відповідач, як власник земельної ділянки, може нею розпорядитися, зокрема передати третій стороні чи видалити її з Національної кадастрової системи.

Однак, заявниця в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову з цих підстав, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на відчуження майна, твердження заявниці про намір відповідача відчужити земельні ділянки, є її припущенням, а саме лише посилання в заяві на наявність у відповідача зазначеного наміру, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для накладення арешту та становитиме, на думку суду, надмірне втручання у право власності відповідача, оскільки останній в результаті застосування зазначених заходів забезпечення позову буде позбавлений правомочностей власника, можливості розпоряджатись належним їй майном без відповідного правового обґрунтування.

Позивачкою заявлено позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку, належну на праві власності відповідачу.

Разом із тим, арешт майна (земельної ділянки), як спосіб забезпечення позову, передбачає накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Земельний кодекс України визначає право земельного сервітуту як право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ЗК України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи.

Частиною 6 статті 403 ЦК України передбачено, що сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Отже, у разі ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог у цій справі, дія земельного сервітуту зберігається у випадку переходу прав на земельні ділянки щодо яких встановлено земельний сервітут до інших осіб.

Враховуючи зміст позовних вимог та запропонований позивачкою захід забезпечення позову, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів позивачки та відповідача, суд дійшов висновку, що запропонований позивачкою захід забезпечення позову є неспівмірним із заявленими вимогами, в значній мірі обмежує права відповідача, у зв`язку із чим не вбачає підстав для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151-153 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до Чорноморської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, про встановлення земельного сервітуту - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Сторони, яким ухвала суду не була вручена у день її складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги на ухвалу, а у разі подання апеляційної скарги, - відразу після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуюча: