Справа №536/132/25
Провадження №2/399/159/2025
28 квітня 2025 року смт Онуфріївка
Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участю секретаря судових засідань Гриценко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Онуфріївка цивільну справу за позовом Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення,
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука від 16.04.2024, яка набрала законної сили 17.05.2024, звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 272 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням обвинуваченого ОСОБА_1 з потерпілим ОСОБА_2 та закрито провадження у справі, цивільний позов прокурора в інтересах держави про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину не заявлявся.
Досудовим розслідуванням встановлено, що в результаті протиправних дій ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_2 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості відповідно до висновку судово медичного експерта. Встановлено, що з отриманими тілесними ушкодженнями середнього ступеню тяжкості ОСОБА_2 госпіталізовано до КНМП ДІЛ "Кременчуцька, де останній перебував на стаціонарному лікуванні з 16.10.2023 по 02.11.2023. Загальна вартість лікування склала 73 614, 05 грн, з яких з Державного бюджету сплачено 8 812, 88 грн, з місцевого бюджету - 64 801, 17 грн. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах даного кримінального провадження не подавався, в добровільному порядку вказані кошти не відшкодовані.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілої від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілої.
Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося.
Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день.
Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.
Згідно з п. 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
Листом від 11.03.2024 № 01-16/475 КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» надано детальний розрахунок вартості лікування ОСОБА_2 , відповідно до якого з Державного бюджету України (кошти ПСЗУ) витрачено 8 812, 88 грн, з місцевого бюджету - 64 801, 17 грн.
На підставі ст. 1206 ЦК України вартість лікування в сумі 8 812, 88 грн, сплачена НСЗУ на підставі Закону України «Про медичні гарантії» згідно та згідно договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, підлягає стягненню до Державного бюджету України, а витрати лікарні, що залишилися непокриті згідно укладеного договору в сумі 64 801, 17 грн, підлягають стягненню до місцевого бюджету Кременчука.
Наразі механізм фінансування КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» змінено і воно здійснюється НСЗУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом оплати наданих лікарнею медичних послуг за програмами медичних гарантій відповідно до укладеного між КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» та НСЗУ Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні.
Відповідно до статуту, затвердженого рішенням Кременчуцької міської ради від 11.11.2022, КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» є юридичною особою, самостійним господарюючим суб`єктом із статусом комунального медичного некомерційного підприємства, засноване та фінансується Кременчуцькою міською радою Полтавської області, є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, а загальний контроль за діяльністю підприємства здійснюється уповноваженим структурним підрозділом Кременчуцької міської ради - Департаментом охорони здоров`я виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, який є головним розпорядником бюджетних коштів в сфері охорони здоров`я в місті Кременчуці (п.п. 1.2, 1.3, 1.5, 4.1 Статуту), Комунальне некомерційне підприємство «ЛІЛ «Кременчуцька» є багатопрофільним закладом охорони здоров`я, що надає вторинну (спеціалізовану) медичну допомогу в умовах цілодобового та денних стаціонарів на території міста Кременчука Полтавської області, Потоківського Старостинського округу (складається із сіл Потоки, Соснівка, Придніпрянське, Мала Кохнівка) та Південного підокругу госпітального округу Полтавської ОДА з центром у м. Кременчук.
Джерелами формування майна та коштів підприємства є: майно та грошові кошти передані йому власником або уповноваженим органом управління; кошти, отримані за договором про надання медичних послуг з міського бюджету, передбачених на галузь охорони здоров`я та виконання відповідних цільових програм; доходи, одержані від інших видів фінансово- господарської діяльності та оплати пов`язаних з цим витрат; кредити банків та ін. кредиторів, в тому числі іноземних; придбання майна іншого підприємства, організації; добровільні або благодійні внески, пожертвування від фізичних та юридичних осіб, отримання гуманітарної допомоги; капітальні та поточні трансферти з бюджетів усіх рівнів; інші джерела (пп. 10.7-10.7.8 Статуту).
Ненадходження коштів до відповідного бюджету призводить до порушень діяльності зазначеного лікувального закладу щодо безоплатного надання медичних послуг населенню та порушує інтереси держави, внаслідок чого виникає передбачене законом право прокурора на звернення до суду з позовом для їх захисту.
Послуги КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» Кременчуцької міської ради Полтавської області, пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України.
Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено «Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1086. НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми, зокрема на 2023, 2024 роки.
В той же час, оскільки НСЗУ витратила державні (бюджетні) кошти при наданні медичних послуг - лікування потерпілого, котрий перебував на стаціонарному лікуванні з вини відповідача - на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НЗСУ (замовник) та КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» Кременчуцької міської ради Полтавської області, дані кошти в сумі 8 812, 88 грн необхідно стягнути з відповідача та зарахувати до Державного бюджету України, а кошти в сумі 64 801, 17 грн. - до місцевого бюджету Кременчука.
Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Звергаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Разом з тим, на час звернення прокурора до суду на вказані повідомлення до окружної прокуратури надійшли відповіді, зі змісту яких вбачається, що НСЗУ та Кременчуцька міська рада до ОСОБА_1 в судовому порядку не звертатимуться.
Вказане свідчить про бездіяльність Національної служби здоров`я України, Кременчуцької міської ради та відсутність наміру звернення до суду, оскільки окружною прокуратурою листом фактично повідомлено про виявленні порушення.
Компетентні органи протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернулися до суду з позовом в інтересах держави, тому це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Кременчуцькою окружною прокуратурою Полтавської області на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» попередньо повідомлено Кременчуцьку міську раду, Національну службу здоров`я України про представництво інтересів держави в її особі при зверненні з позовною заявою до суду в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою суду від 10 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Прокурор в судове засідання не з`явився про місце, дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду подав заяву про розгляд справи без його участі в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник Національної служби здоров`я України в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду подав клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.
Представник Кременчуцької міської рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду подав клопотання, в якому позовні вимоги заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області підтримав в повному обсязі, та просив суд розглядати справу без його участі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився про місце, дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.
Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.
У відповідності до Статуту джерелами формування майна та коштів підприємства є майно та грошові кошти передані йому власником бо уповноваженим органом управління; кошти, отримані за договором про надання медичних послуг з міського бюджету, передбачених на галузь охорони здоров`я та виконання відповідних цільових програм; доходи, одержані від інших видів фінансово-господарської діяльності та оплати пов`язаних з цим витрат; кредити банків та ін. /а.с. 31-40/.
У відповідності до договору № 2638-Е223-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НЗСУ та КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» Кременчуцької міської ради Полтавської області лікування потерпілого, котрий перебуває на стаціонарному лікуванні з вини відповідача здійснюється за рахунок бюджетних коштів НЗСУ /а.с. 41-48/.
Згідно з ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.
Пунктом 6 цієї ж Постанови також передбачено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.
Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося.
Згідно положень п. 1-3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 3 та ч. 4 ст. 56 ЦПК України закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою.
Наведені обставини є підставою для представництва інтересів держави в суді прокурором.
Оскільки судом під час розгляду справи та вивчення матеріалів справи було установлено причино наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 та підставами перебування потерпілого ОСОБА_2 у лікарні, обов`язок з відшкодування витрат необхідно покласти на відповідача.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з-поміж іншого, позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 4 цього Закону встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою ставка судового збору становить 1, 5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З огляду на задоволення позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 3028, 00 гривень.
Керуючись 10, 11, 81, 141,259,263-265,280-284 ЦПК України, суд -
Позов Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.М. Лях