РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/319/25

2/609/216/2025

29 квітня 2025 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Катерняк О.М.

з участю секретаря судового засідання Мацишиної Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

учасники справи - не з`явилися,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача.

1. 27 березня 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідачка) з вимогою про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті його діда ОСОБА_3 .

2. Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_4 і після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається із 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться у АДРЕСА_1 . Дане домоволодіння відноситься до соціальної групи колгоспний двір, померла була членом колгоспного двору. Після смерті померлого успадкував її майно ОСОБА_3 , однак юридично його не оформив. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_3 і після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться у АДРЕСА_1 . Померлий був головою колгоспного двору. На випадок своєї смерті померлий зробив розпорядження, згідно якого призначив позивача спадкоємцем належного йому майна, склавши заповіт, посвідчений 27 листопада 2009 року приватним нотаріусом Шумського районного нотаріального округу Тернопільської області. Позивач зазначає. що спадщину після смерті діда він прийняв у відповідності до статті 1268 ЦК України, оскільки постійно на день його смерті проживав з ним в одному господарстві. Коли позивач звернувся у нотаріальну контору по питанню успадкування зазначеного майна, то йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки існують розбіжності у правовстановлюючих документах, а також зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлюваний документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. З цих підстав, позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що складається із житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 .

ІІ. Процесуальні дії у справі.

3. Ухвалою суду від 31 березня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого розгляду на 22 квітня 2025 року.

4. Ухвалою суду від 22 квітня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 29 квітня 2025 року.

5. Сторони в підготовче судове засідання не з`явилися, подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі з повним підтриманням та визнанням позовних вимог.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

6. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

7. Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року Про утворення та ліквідацію районів, що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 19 пункту 3 та абзацу 1 підпункту 19 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Шумський район Тернопільської області та утворений Кременецький район Тернопільської області (з адміністративним центром у місті Кременець) у складі територій Борсуківської сільської, Великодедеркальської сільської, Вишнівецької селищної, Кременецької міської, Лановецької міської, Лопушненської сільської, Почаївської міської, Шумської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

8. Повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Шумським відділом ДРАЦС у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підтверджується, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шкроботівка Шумського району Тернопільської області.

9. Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Шкроботівською сільською радою Шумського району Тернопільської області підтверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Шкроботівка Шумського району Тернопільської області.

10. Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 11 серпня 1989 року на підставі рішення виконкому Шумської районної Ради народних депутатів №136 від 27.06.1989 «Про оформлення права особистої власності на жилий будинок (домоволодіння)» слідує, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в цілому, який розташований по АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 .

Реєстраційним написом на документи про право власності від 11.08.1989 підтверджується, що жилий будинок (домоволодіння) в цілому по АДРЕСА_1 зареєстровано в Кременецькому бюро технічної інвентаризації по праву особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_5 та записано в реєстрову книгу №1, стор. №180 з реєстровим №180.

11. Відповідно до довідки №387 від 03.12.2024, виданої Комунальним підприємством «Шумське бюро технічної інвентаризації» про технічні показники об`єкта нерухомого майна, наявність (відсутність) нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, перепланування вбачається, що станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 зареєстровано в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1 за реєстровим №180 за ОСОБА_5 (голова колгоспного двору) на підставі свідоцтва про право власності виданого згідно рішення виконкому Шумської районної Ради №136 від 27.06.1989р.

12. Довідкою №91 від 01.11.2024, виданою старостою Шкроботівського старостинського округу Великодедеркальської сільської ради Кременецького району Тернопільської області підтверджується, що станом на 15 квітня 1991 року в колгоспному дворі, який знаходиться в АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 голова колгоспного двору, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 дружина, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчений 27 листопада 2009 року приватним нотаріусом Шумського районного нотаріального округу Тернопільської області Ваврійчук Т.В., яким все своє майно, що буде належати йому на день смерті та майно, на яке він матиме право за законом, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, заповів ОСОБА_1 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за №1358.

14. Відповідно до довідки №92 від 01.11.2024, виданої старостою Шкроботівського старостинського округу Великодедеркальської сільської ради Кременецького району Тернопільської області вбачається, що ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 на день смерті постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 онук, проживав без реєстрації.

15. Відповідно до довідки №53 від 03.04.2025, виданої старостою Шкроботівського старостинського округу Великодедеркальської сільської ради Кременецького району Тернопільської області вбачається, що ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті проживали та були зареєстровані: - ОСОБА_5 чоловік, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

16. Своєю Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №20/02-31 від 04.02.2025 приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Хаблюк Тетяна Віталіївна відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 по тій причині, що ним не підтверджено родинних відносин з померлим, існують розбіжності у правовстановлюючих документах, а також через те, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що освідчують право власності спадкодавця на таке майно. По поданих документах неможливо видати свідоцтво про право на спадщину та позивачем не подано право власності на колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_5 , якому не виділена частка члена колгоспного двору.

17. Довідкою №54 від 03.04.2025, виданою старостою Шкроботівського старостинського округу Великодедеркальської сільської ради Кременецького району Тернопільської області підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 була дійсно одна і та ж сама особа.

18. На підтвердження факту родинних відносин позивачем додано до позовної заяви наступні документи:

- повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане відділом РАЦС Шумського РУЮ Тернопільської області, відповідно до якого слідує, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Шкроботівка Шумського району Тернопільської області, його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ;

- свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане В.Дедеркальським бюро ЗАГС Тернопільської області та викладене російською мовою, відповідно до якого слідує, що ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Шкроботівка, В.Дедеркальського району Тернопільської області, її батьками були ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ;

- свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , видане Шкроботівською сільською радою Шумського району Тернопільської області, відповідно до якого слідує, що 24 грудня 1978 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « ОСОБА_8 ».

18. В судовому засіданні судом досліджено спадкову справу №86/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

Так, 10 серпня 2013 року до приватного нотаріуса Шумського районного нотаріального округу Хаблюк Т.В. звернувся ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 і яка складається із земельних ділянок.

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №34809251 від 10.08.2013 слідує, що ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Шумського районного нотаріального округу Ваврійчук Т.В. 27.11.2009 та зареєстрований в реєстрі за №1358, який чинний.

10 серпня 2013 року приватним нотаріусом Шумського районного нотаріального округу Тернопільської області Хаблюк Т.В. видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №781 та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №783, відповідно до яких, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і яке складається із земельних ділянок площею 1,6281га та площею 2,0449га, що розташовані на території Шкроботівської сільської ради Шумського району Тернопільської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІV. Оцінка Суду.

19. Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

20. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

21. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

22. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

23. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

24. Як передбачено ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

25. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

26. Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

27. Правовий статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. За положеннями статті 120 ЦК Української РСР 1963 року колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

28. У відповідності до ст. 112 ЦК Української РСР, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

29. Згідно зі ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

30. Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двора не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишилося, майно двору спадкується на загальних підставах.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст.563 ЦК про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

31. За змістом ст.123 Цивільного кодексу УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Так, згідно із довідкою №91 від 01.11.2024, виданою старостою Шкроботівського старостинського округу Великодедеркальської сільської ради Кременецького району Тернопільської області слідує, що станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору по АДРЕСА_1 були: ОСОБА_3 голова колгоспного двору та ОСОБА_4 - дружина. Отже кожен з них набув у власність по 1/2 частці жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

32. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Таким чином, право на частку у колгоспному дворі, яке було набуто до 15 квітня 1991 року мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку.

Виходячи з вищезазначених норм законодавства, слідує, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, а це: голова сім`ї - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 член колгоспного двору.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і спадщину після її смерті прийняв її чоловік ОСОБА_3 , який проживав та був зареєстрований з померлою в одному господарстві на момент її смерті. Відтак ОСОБА_3 , якому належала 1/2 частка в майні колишнього колгоспного двору, успадкував 1/2 частку спадкового майна ОСОБА_4 та набув у власність з урахуванням власної частки і цілому житловий будинок з господарськими будівлями, однак свої спадкових прав не оформив нотаріально.

33. Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 гл. 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, видача свідоцтва про спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі, свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

34. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

35. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

36. Права та обов`язки, які не входять до складу спадщини, передбачені положеннями статті 1219 ЦК України.

Отже, об`єктами спадщини за ЦК України є права та обов`язки, які належали особі на час смерті, крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

37. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 ЦК України).

38. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

39. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

40. У відповідності до ст.1235 ЦК України Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Як слідує із досліджених матеріалів справи, померлий ОСОБА_3 , зробивши відповідне розпорядження, заповів все своє майно позивачу ОСОБА_1 , склавши заповіт за реєстровим номером 1358, що посвідчений приватним нотаріусом Шумського районного нотаріального округу Ваврійчук Т.В. 27.11.2009.

41. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як слідує із матеріалів справи, позивач постійно проживав без реєстрації з померлим в одному господарстві до дня його смерті, а відтак у відповідності до ст. 1268 ЦК України є такими, що прийняв спадщину за заповітом.

42. Відповідно до абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження.

В даний час у позивача виникла необхідність оформити право власності на спадкове майно за заповітом, а саме, на житловий будинок, як спадкове майно після смерті ОСОБА_3 .

Відповідачка ОСОБА_2 визнала позовні вимоги та не заперечувала проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями.

Суд знаходить, що в даних правовідносинах виникнення права власності у позивача пов`язується з правом спадкування.

43. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

44. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

45. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

46. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

47. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на житловий будинок не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

48. Позивачем при подачі позову було сплачено 1211,20 грн. судового збору, які позивач в разі задоволення позову просить не стягувати з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216,1218, 1261, 1264, 1268 ЦК України, ст.ст. 112, 120-126, 563 ЦК УРСР (1963 року), суд

У Х В А Л И В:

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом - задовольнити повністю.

2.Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 ) право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилось після смерті діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що складається із житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться у АДРЕСА_1 .

3.Не застосовувати до відповідача вимоги статті 141 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складено 29 квітня 2025 року.

Суддя: Оксана КАТЕРНЯК