П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 559/49/24

Провадження № 22-ц/4815/557/25

Головуючий у Млинівському районному суді

Рівненської області: суддя Лободзінський А.С.

Заочне рішення суду першої інстанції ухвалено:

15 січня 2025 року в селищі Млинів

Дубенського району Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Андрошулік І.А.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача адвокат Дзіковський Максим Романович;

відповідача ОСОБА_3 ;

за участі: представника ОСОБА_2 адвоката Рудницького Юлія Ігоровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Рудницького Юлія Ігоровича на заочне рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 15 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики № Л181021-1 від 18 жовтня 2021 року у розмірі 486 893,90 гривень, з яких сума основного боргу склала 429 187,50 гривень; 57 433,93 гривень - розмір неустойки за прострочення зобов`язання; 272,47 гривень - три відсотки річних.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що за умовами договору позики він надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 11 250 доларів США, що на день укладення договору за курсом продажів доларів США в АТ КБ "Приватбанк" становило 297 562,50 гривень. Позичальник зобов`язалась повернути вказану суму грошових коштів до 18 квітня 2023 року відповідно до погодженого сторонами графіку платежів. Однак протягом строку дії договору відповідач не здійснила жодного строкового погашення заборгованості, а отримані в позику кошти не повернула.

Заочним рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 15 січня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у національній валюті на повернення суми основного боргу за договором позики №Л181021-1 від 18 жовтня 2021 року, що еквівалентно 11 250,50 доларів США на день здійснення такого платежу при виконанні судового рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становило 4 291,97 гривню.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення 57 433,93 гривень як неустойки (штрафу) та 272,47 гривень як 3% річних.

Приходячи до такого висновку, суд виходив із того, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала та грошових коштів у національній валюті, що еквівалентна сумі позики в 11 250,50 доларів США, позивачу не повернула, тому сума позики підлягає стягненню з неї на користь ОСОБА_1 у примусовому порядку.

При цьому суд врахував висновки Великої Палати Верховного Суду в справі 500/5194/16 від 11 вересня 2024 року, згідно з якими буде належним способом стягнення з відповідача грошової суми є стягнення коштів у національній валюті, що еквівалентна 11 250,50 доларів США на день здійснення такого платежу при виконанні судового рішення.

В стягненні неустойки та 3% річних суд відмовив, тому що згідно з п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, у період дії в Україні воєнного стану.

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2025 року заяву представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

На заочне рішення представником відповідача адвоката Рудницького Ю.І. подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про те, що суд першої інстанції здійснив неправильний розрахунок заборгованості, виходячи із хибного застосування визначеного сторонами еквіваленту валюти у договорі. Звертав увагу на те, що у відповідності до п. 5 договору позики № Л181021-1 від 18 жовтня 2021 року позичальник був зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики відповідно до графіка повернення.

Сторони погодили, що у випадку зміни у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долара США від зазначеного курсу у пункті 1 договору позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому AT КБ "Приватбанк" на день здійснення кожного платежу. Тому розрахунок валютного еквіваленту при вирішенні питання про повернення позики мав би здійснюватися відповідно до умов договору позики, а саме згідно з графіком платежів.

Тому загальна сума заборгованості в гривневому еквіваленті з врахуванням правильного застосування еквіваленту згідно з умовами договору на дату кожного з платежів повинна становити 352 307,25 гривень.

Заявник покликався й на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19, в якій вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Між тим, суд не дотримався вимог процесуального законодавства щодо виконання обов`язку належним чином дослідити подані письмові стороною докази (розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами визначити правові аргументи на його спростування і навести в рішенні свій розрахунок.

З наведених підстав просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі

У поданому відзиві представник позивача адвокат Дзіковський М.Р. просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін. На його переконання, наведений висновок суду першої інстанції повністю відповідає нормам матеріального права, умовам договору та актуальній практиці Великої Палати Верховного Суду. Тому суд дійшов такого висновку внаслідок повного та об`єктивного дослідження обставин справи.

Стверджувалось про те, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, як це визначено ч. 2 ст. 533 ЦК України. У спірних правовідносинах сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті та встановили порядок визначення суми, яка підлягає сплаті у гривнях, що повністю відповідає вимогам цивільного законодавства. При цьому слід брати до уваги саме курс продажу долару США на день здійснення платежу при виконанні судового рішення, а не станом на день очікуваного платежу відповідно до графіку - як про це безпідставно зазначає заявник, оскільки його довіритель ухилялась від виконання своїх обов`язків та планових очікуваних платежів відповідно до графіку не здійснювала.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ст.ст. 626, 627, 1046-1047, 1049, 526, 530, 599, 545, 204 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постановах Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі №753/20532/14-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №233/4822/18, від 14 квітня 2021 року у справі №642/4200/17, від 01 вересня 2021 року у справі №266/5745/18, від 29 вересня 2021 року у справі №640/9165/19, від 03 листопада 2021 року у справі №705/3275/18, від 09 грудня 2021 року у справі №570/5689/16 зазначається, що частиною другою ст. 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: а) формулювання "наявність боргового документа у боржника" варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі ст. 528 ЦК України виконала зобов`язання; б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на "знаходження" в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; в) у ч.3 ст. 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; г) ч.3 ст. 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих уст. 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку.

Як убачається, правомірність договору позики позичальником не оспорюється.

Як з`ясовано судом, 18 жовтня 2021 року сторони уклали договір позики № Л181021-1, з умовами якого ОСОБА_1 , як позикодавець, передав ОСОБА_4 , як позичальнику, грошові кошти в сумі 297 562,50 гривень, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ "Приватбанк" еквівалентно 11 250 доларів США. Сторони, зокрема, узгодили, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню буде становити 11 250 доларів США за курсом продажів доларів США у АТ КБ "Приватбанк" на дату здійснення платежу та не пізніше, аніж через 18 місяців.

Відповідно до п. 5 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів.

Пунктом 7 договору позики обумовлено, що у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долара США, від зазначеного курсу у п 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США встановленому AT КБ "Приватбанк" на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Того ж дня ОСОБА_2 складено боргову розписку, за якою вона отримала від ОСОБА_1 у позику грошові кошти в національній валюті 297 562,50 гривні та зобов`язалась повернути цю суму коштів у строк до 18 квітня 2023 року (а.с. 33).

Факт написання боргової розписки позичальником, підписання договору позики, за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про досягнення сторонами згоди на відповідних умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої цим правочином суми грошових коштів.

При цьому суд попередньої інстанції врахував правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16, де зазначено таке.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК України і грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, а якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Формулюючи висновок щодо застосування ч.2 ст. 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, позаяк зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, тоді як задоволення позову в здійснений судом спосіб узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду.

Всупереч твердженням заявника судом попередньої інстанції жодного розрахунку не здійснювалось і потреба в цьому була відсутня, адже за існуючих в справі обставин стягненню підлягало лише тіло заборгованості, без будь-яких додаткових нарахувань та за відсутності принаймні часткового виконання обов`язку з повернення грошових коштів позичальником.

Як правильно на це покликається представник позивача, заборгованість підлягає стягненню за курсом продажу долара США на день здійснення платежу при виконанні судового рішення, а не станом на день очікуваного платежу відповідно до графіку платежів.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Рудницького Юлія Ігоровича залишити без задоволення, а заочне рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 15 січня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 29.04.2025

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків