Справа №467/1517/24 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/737/25
Постанова

Іменем України

28 квітня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на заочне рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області ухвалене 24 лютого 2025 року, під головуванням судді Догарєвої І.О., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі - ТОВ «Юніт Капітал», Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08 травня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту №622518067 на суму 6000 грн, зі сплатою процентів, строком на 30 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку позичальника, що засвідчує факт укладення між ними кредитного договору у формі електронного документу згідно з Законом України «Про електронну комерцію».

За умовами договору позичальник зобов`язався повернути кредит протягом 30 днів (дисконтний період), сплатити проценти за користування в розмірі 237,25 % річних, що становить 0,65 % від суми кредиту за кожний день користування ним, на умовах, викладених в п. 1.3. Договору.

28 листопада 2018 року між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 до 28 листопада 2019 року.

28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31 грудня 2020 року між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду №26 від 31 грудня 2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року та № 28/1118-01.

31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року.

Предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №142 від 13 липня 2021 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 13 373,00 грн.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року.

В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишились без змін.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №7 від 28 жовтня 2021 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 20687,00 грн.

14 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №14/02/2022-01 відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором.

Згідно з Реєстру прав вимоги №1 від 14 лютого 2022 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло права вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 20687,00 грн.

Всупереч умовам зазначеного кредитного договору, відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення коштів, після відступлення права вимоги не здійснив погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим, на момент подання позовної заяви, тобто станом на 14 жовтня 2024 року, заборгованість становить 20687,00 грн, яка складається з: 6000 грн - заборгованість по кредиту; 14687 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, позивач просив про задоволення позову.

24 лютого 2025 року заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області позов ТОВ «Юніт Капітал» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 6515 грн, судові витрати на оплату судового збору в сумі 602 грн 84 коп та на професійну правничу допомогу 1493 грн 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки строк кредитування сторонами узгоджено 30 днів, тому, за відсутності доказів пролонгації строку дії кредитного договору, позовні вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитом підлягають стягненню в межах строку кредитування.

В апеляційній скарзі ТОВ «Юніт Капітал», посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції не враховано умови кредитного договору, яким сторони узгодили розмір кредиту, строки та умови кредитування, зокрема погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 днів від дати закінчення Дисконтного періоду) чи дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (п.4.3. Договору).

На думку апелянта відсутні підстави вважати, що позивач не надав доказів на підтвердження автопролонгації договору після спливу Дисконтного та Пільгового періоду, оскільки за умовами договору строк його дії визначається від дати отримання кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів та інших нарахувань, передбачених Договором. Тому, проценти за користування кредитними коштами позивачем нараховані правомірно.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 травня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №622518067 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.

Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV7M2Z8, що є підтвердженням підписання договору.

Відповідно до п. 4.4. кредитного договору, у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису, позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Відповідно до п.1.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 6000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало своє зобов`язання за договором та здійснило переказ грошових коштів. Зазначене підтверджується і платіжним дорученням, згідно якого 08 травня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» переказало Лозовіцькому О.А. 6000 грн на платіжну картку № 5375-98XX-XXXX-4610 (а.с.27, 28 зворот).

Наведене свідчить про факт укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору у електронній формі та виконання кредитором своїх обов`язків за цим договором, а саме надання грошових коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором.

28 листопада 2018 року між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 до 28 листопада 2019 року.

28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31 грудня 2020 року між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду №26 від 31 грудня 2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року та № 28/1118-01.

31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року.

Предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №142 від 13 липня 2021 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 13 373,00 грн.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року.

В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишились без змін.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №7 від 28 жовтня 2021 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 20687,00 грн.

14 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №14/02/2022-01 відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст. 512 , ст. 514 ЦК України до позивача ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 08 травня 2021 року №622518067.

Звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «Юніт Капітал», вказувало, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором на момент подання позову, тобто на 14 жовтня 2024 року становить 20 687 грн, яка складається з наступного: 6000 грн. - заборгованість по кредиту; 14687 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

Згідно з ч.1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1ст. 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч.1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію).

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Встановивши, що відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору, що є підставою для стягнення заборгованості за кредитом і відсотками за користування кредитними коштами. Такий висновок суду відповідає положенням ст. ст. 526, 530, 536, 1054, 1056-1 ЦК України.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості, суд дійшов помилкового висновку про те, що позивач не надав доказів на підтвердження автопролонгації кредитного договору після спливу Дисконтного та Пільгового періоду, а тому вважав, що проценти за користування кредитними коштами підлягають стягненню в межах 30 ти денного строку кредитування.

Пунктом 1.2. умов кредитного договору №622518067 від 08 травня 2021 року передбачено, що кредит надається строком на 30 днів. Строк дії Договору обчислюється від дати отримання кредиту позичальником (Дисконтний період).

Пунктом 1.3 умов договору визначено, що строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів.

Згідно з п.1.4. Договору за користування Кредитом протягом Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти, в наступному порядку:

-виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору (тобто протягом 30 днів) у розмірі 0,65 % від суми Кредиту за кожен день користування ним (п.1.4.1);

- за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах 1.3 Договору у розмірі 1,66%; від суми Кредиту за кожен день (п.1.4.2);

- у випадку користування Кредитом після Дисконтного періоду (тобто після 30 днів) без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 Договору, умови щодо Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і застосовується відсоткова ставка 1,70 % в день від суми Кредиту за кожен день користування ним (п.1.4.3).

Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку Дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший 1,70 процентів від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору.

За пунктом 1.5 Договору Позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня Дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.3. цього Договору, оплатити фактично нараховані на Термін платежу проценти за користування Кредитом протягом Дисконтного періоду.

Основна сума Кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення Дисконтного періоду; у разі якщо Позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення Дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії Договору умовах п. 1.7. Договору, основна сума Кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами п. 1.7.1. Договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії Договору (закінчення строку його чи дати його дострокового розірвання). Також Позичальник має право достроково повернути основну суму Кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час (пункт 1.6 Договору).

Пунктом 1.7 умов договору сторони погодили, що користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду (тобто після 30 днів) і при не надходженні платежу, зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 днів від дати закінчення Дисконтного періоду.

У такому разі, з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду, Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти у розмірі 2,30% в день від суми Кредиту за кожен день користування ним (п.1.7.2).

Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.4 та 1.7.2 Договору нараховуються за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання Кредиту та до дня фактичного повернення суми Кредиту позичальником.

Попередній розрахунок сукупної вартості Кредиту за Дисконтною процентною ставкою та Термін платежу згідно строку передбаченого п. 1.2. цього Договору, наведено в Паспорті споживчого кредиту, що є невід`ємним додатком до цього Договору, та у Графіку розрахунків наведеному в Додатку № 1 до цього Договору. Сторони погодили що Кредитодавець, по аналогії з порядком, визначеним в абз. 2 п.1 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі продовження строку надання Кредиту, регулярно оновлює Графік розрахунків на період продовження строку надання Кредиту, з відповідним коригуванням Терміну платежу, шляхом відображення такої інформації в Особистому кабінеті Позичальника ( пункт 1.9 Договору).

Продовження строку Дисконтного періоду та настання відкладальних обставин, що мають наслідком продовження строку надання Кредиту, застосування Базової процентної ставки та нарахування процентів за ставкою, що застосовується після закінчення Дисконтного періоду, не є зміною істотних умов цього Договору та не потребує змін цього Договору та укладення додаткових угод до нього. Усі істотні умови Договору, в тому числі порядок продовження строку дії Договору, розмір процентних ставок та порядок їх застосування, погоджені Сторонами під час укладення цього Договору (пункт 1.10 Договору).

Пунктом 1.11 Договору визначено, що збільшення розміру Дисконтної, Індивідуальної, Базової процентних ставок та розмір процентів, що нараховується після закінчення Дисконтного періоду в порядку, що не визначений цим Договором односторонньому порядку Кредитодавцем без згоди Позичальника не допускається.

Пунктом 4.2 умов договору сторони погодили, що строк дії цього договору, вказаний в п.1.2 може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту, передбаченого п. 1.3 та п. 1.7 Договору. У будь якому разі зобов`язання, що виникли під час дій Договору діють до повного їх виконання.

У пункті 4.15 Договору зазначено, що цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.

Факт підписання договору сторонами шляхом вчинення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, ніким не оспорюється, отже договір вважається таким, що вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми, сторони погодили істотні умови договору.

08 травня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» (а.с. 76).

Відповідно до основних умов кредитування, зазначених у паспорті споживчого кредиту, сума кредиту складає 6 000 грн; процентна ставка 237,25 % річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 839,50% річних.

Встановлено, що ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував.

Згідно Реєстру прав вимоги №142 від 13 липня 2021 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №622518067 у розмірі 6000 грн заборгованість по основному боргу та 7373 грн.- заборгованість по відсоткам (а.с.45,62).

За наведеного, суд першої інстанції вірно вважав, що з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №622518067 від 08 травня 2021року.

Разом з тим обґрунтованими є доводи апеляційної скарги стосовно неправильного визначення судом розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором.

Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 користувався кредитом понад встановлений п.1.2 Договору строк Дисконтного періоду, отримані у кредит кошти та відсотки кредитору не повертались.

Таким чином, виходячи з п. 1.4.1 умов договору, позивач мав право на нарахування відсотків за користування кредитом за період з 08 травня 2021 року по 07 червня 2021 року у розмірі 1170 грн (6000 грн х 0,6% х 30 днів).

Після закінчення визначеного п.1.2 Дисконтного періоду, через не надходження платежів за користування кредитом, зобов`язання ОСОБА_1 по оплаті основної суми кредиту відкладалися кожен раз на один день, строк дії Дисконтного періоду неодноразово був продовжений але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду.

Таким чином, за вказаний період, починаючи з 08 червня 2021 року по 05 вересня 2021 року, позивач мав право нарахувати 1,70% в день, як це передбачено п.1.4.3 умов договору, розмір яких становить 9 180 грн (6000 грн х 90 днів х 1,70%).

Враховуючи, що ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за відсотками за договором від 08 травня 2021 року було частково сплачено кошти, на загальну суму 655 грн (а.с.62), розмір заборгованість за відсотками за вказаний період на зазначену суму підлягає зменшенню і має становити 9 655 грн (9 180 грн + 1170 грн -655грн).

У подальшому, після спливу 90 днів від дати закінчення Дисконтного періоду, тобто з 06 вересня 2021 року, ОСОБА_1 продовжив користуватися кредитними коштами, не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18)).

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.

Умовами п.4.3 договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п.1.2 цього договору(2,30% від суми кредиту за кожен день користування), є процентами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України.

З огляду на наведене, позивач мав на нарахування відсотків за несвоєчасне повернення кредиту після спливу 90 днів Дисконтного періоду, у розмірі, встановленому договором, виходячи з відсоткової ставки 2,30%, від суми кредиту за кожен день користування, відповідно до п.1.7.1; п.1.7.2 п.4.3 умов договору.

Із матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Юніт Капітал» нарахувало заборгованість по відсоткам за користування кредитом на момент подання позовної заяви, тобто станом на 14 жовтня 2024 року у розмірі 14 687 грн.

Тому, дотримуючись положень («Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог»), із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» слід стягнути 14 687 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 06 вересня 2021 року по 06 жовтня 2024 року (в межах трирічного строку позовної давності).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд не звернув уваги за зміст договору кредиту, положення ст.ст. 526, 1050, 1054, 625 ЦК України, а тому відповідно до пунктів 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої судом заборгованості слід змінити.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статті 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Зважаючи на задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, то рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат слід змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» сплачений судовий: 2 422 грн 40 коп за подачу позовної заяви

Також слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 3633,60 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то колегія виходить з наступного.

В позовній заяві представник позивача просив стягнути витрати на надання правової допомоги у розмірі 6000 грн за участь у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі також просив стягнути 6 000 грн за участь у суді апеляційної інстанції.

На підтвердження надання ТОВ «Юніт Капітал» правової допомоги, у справі міститься договір №09/09/24-01 від 09 вересня 2024 року про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладений між адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» та ТОВ «Юніт Капітал», додаткова угода № 10 до Договору від 09 вересня 2024 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Тараненко А.І. (а.с. 66-71).

Умовами договору №09/09/24-01 від 09 вересня 2024 року визначено, що отримання винагороди Адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару(п.3.1).

Додано протокол погодження послуг до Договору про надання правової допомоги, за яким погоджено наступні послуги: усна консультація 1 год 500грн; підготовка адвокатського запиту 1 год -500 грн; вивчення матеріалів справи 1 год -500 грн; аналіз судової практики 1 год-500 грн; складання позовної заяви 1 год 2500 грн; участь в судовому засіданні 1 год -1200 грн; участь в режимі відео конференції 1 год -700 грн; підготовка та подача клопотань, заяв, інших процесуальних документів 1 год 500 грн; складання апеляційної скарги 1 год -3000 грн; складання касаційної скарги 1 год -400 грн; підготовка укладання мирової угоди 1 год -3000 грн; відзив на позовну заяву 1 год -700 грн; заперечення, додаткові пояснення 1 год -700 грн; відзив на апеляційну скаргу 1 год - 1000 грн.

Акт прийому передачі наданих послуг від 09 вересня 2024 року, свідчить про перелік фактично наданих послуг: складання позовної заяви 2 год-5000 грн; вивчення матеріалів справи 1 год -500 грн; надання усної консультації стосовно складання позовної заяви 1 год -500 грн.

Згідно з положеннями ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій ст.141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Відповідно до частини восьмої ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, від 04 червня 2014 року).

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих позивачу послуг, фактично виконану адвокатом роботу із представництва позивача (складання позовної заяви, апеляційної скарги), принципів співмірності та розумності судових витрат, колегія вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6000 грн (2000 грн +4000 грн) витрат на професійну правничу допомогу, наданих в судах першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.

Заочне рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» () заборгованість за кредитним договором від 08 травня 2021 року, у розмірі 20 687 грн, з яких: 6000 грн - заборгованість по кредиту; 14 687 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» () судові витрати на оплату судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 6 056 грн, а також 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повне судове рішення складено 28.04.2025 р.