Дата документу 15.04.2025
Справа № 334/2994/25
Провадження № 2-о/334/149/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження у справі

15 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Філіпова І.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у мсті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановила :

ОСОБА_1 14.04.2025 року подала до суду в порядку окремого провадження заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просив зобов`язати встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заяву обґрунтовує тим, що для забезпечення належної реалізації її цивільних прав та обов`язків в майбутньому в сфері спадкування, оформлення соціальних пільг, пенсій, переоформлення нерухомого та рухомого майна. Наразі будь який спір між заявницею та батьками відсутній

Перевіривши матеріали заяви та додані до неї документи, доходжу висновку про наступне.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження, зокрема в пункті 1 зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В абз.2 п.15 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

У той же час процедура визнання батьківства встановлена ст. 128 СК України та полягає у визначенні спорідненості між батьком та самою дитиною у судовому порядку.

Згідно зі ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

З огляду на наведене, оскільки законодавством визначено, що процедура встановлення факту батьківства через суд можлива тільки після смерті особи, батьківство якої встановлюється (ст. 130 СК України), звертаю увагу на те, що норма СК України чітко вказує про необхідність звернення до суду саме з позовом про визнання батьківства, а не з заявою про встановлення факту батьківства.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч.3 ст. 128 СК України, в тому числі й самою дитиною, яка досягла повноліття.

Наведені норми кореспондуються з приписами п. 4, п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Як вбачається з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»у кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

В поданій до суду заяві про встановлення факту родинних відносин ОСОБА_1 фактично просить суд становити факт батьківства з метою забезпечення належної реалізації її цивільних прав та обов`язків в майбутньому в сфері спадкування, оформлення соціальних пільг, пенсій, переоформлення нерухомого та рухомого майна.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 вищезазначеної постанови Пленуму ВС України, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Визначаючи, чи пов`язується з встановлення факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 р.

«Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Стаття 318 ЦПК України передбачає, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Отже, суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і тільки у разі наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження.

Заявник ОСОБА_1 зазначає в заяві, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на даний час живі.

Крім того, заявником не надано доказів про те, що ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звертались в органи РАЦС із заявою про внесення змін в записі про батьківство, чи вживали інші заходи по отриманню документів, та не додано доказів неможливості їх отримання.

Слід звернути увагу, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Враховуючи, що заявлені вимоги, враховуючи їх мету, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за заявником певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, вважаю, що подана заява не підлягає розгляду в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства.

Оскільки підтвердження факту родинних відносин між живими людьми не входить до компетенції суду, а вирішується іншим шляхом (внесення змін до відповідних документів у встановленому законом порядку), суддя дійшла висновку, що відсутні підстави для відкриття провадження по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин.

Відповідно доч. 1 п.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.186, 259, 260, 293- 294, 353ЦПК України суддя, -

п о с т а н о в и л а:

відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у мсті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: Філіпова І. М.