Провадження №22-ц/812/655/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 квітня 2025 року м. Миколаїв

справа № 489/1400/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» про захист прав споживача, за апеляційною скаргою, ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену 03 березня 2025 року під головуванням судді Кокорєва В.В., повний текст ухвали складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» про захист прав споживача.

Позивач зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , квартира має свій окремий вхід та розташована на огородженій частині земельної ділянки. 26 травня 2003 року на підставі акту в її квартирі виконано відключення від центральної системи опалення та обладнано індивідуальну систему від газового котла АГВ. Але, протягом 2024 та 2025 років відповідач здійснює нарахування плати за постачання теплової енергії в частині витрат на загальнобудинкові потреби та плату за абонентське обслуговування теплової енергії, що на думку позивачки є є незаконним та безпідставним, оскільки відповідач не надає їй послуги постачання теплової енергії.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просила визнати протиправними дії Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» по нарахуванню за особовим рахунком №33/5333 плати за постачання теплової енергії у частині витрат на загальнобудинкові потреби та плати за абонентське обслуговування теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 та скасувати нараховані суми.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2025 року цивільну справу за позовною заявою. ОСОБА_1 передано до Заводського районного суду м. Миколаєва на підставі п. 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України.

Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив із того, що вказаний позов не підсудний Ленінському районному суду м. Миколаєва, оскільки повинен розглядатися за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна.

Не погодившись з цією ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Ленінського районного суду м. Миколаєва. На думку апелянта, суд помилково вважав, що розгляд даної справи повинен відбуватися за правилами виключної підсудності, а не загальної підсудності - за місцезнаходженням відповідача. Зазначала, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Тоді як у даній справі позов пред`явлено до юридичної особи з приводу визнання дій такої юридичної особи неправомірними та позов не стосується нерухомого майна і не є позовом, що виникає з приводу нерухомого майна.

За положеннями ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду про передачу справи на розгляд іншого суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на нижчевикладене.

Постановляючи ухвалу про передачу до Заводського районного суду м. Миколаєва цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є визнання неправомірними дій відповідача по нарахуванню плати за послуги постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 , що за територіальністю відноситься до Заводського району м. Миколаєва, а тому, зважаючи на положення ч.1 ст.30 ЦПК України, на вказані правовідносини розповсюджується виключна підсудність.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам процесуального закону.

Так, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір, може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 Верховний Суд виходив з того, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому спори з приводу заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Оскільки між сторонами виник спір з приводу нарахування відповідачем оплати за надання послуг постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 , що ОСОБА_1 вважає неправомірним, то Ленінський районний суд м. Миколаєва в оскаржуваній ухвалі дійшов вірного висновку, що справа підсудна саме Заводському районному суду м. Миколаєва.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин правил загальної підсудності за місцезнаходженням відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень діючого процесуального законодавства. Між тим, за приписами цивільного процесуального закону при конкуренції виключної підсудності з іншими видами територіальної підсудності перевага завжди надається виключній підсудності.

Оскільки порушень судом норм законодавства не встановлено, то відповідно до ст. 375 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 28 квітня 2025 року.