Справа № 642/752/25
Провадження № 2/642/647/25
30 квітня 2025 року Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Проценко Л.Г.,
за участі секретаря судового засідання Гойко Т.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсвервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із даним позовом, з якого вбачається, що 09.11.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальності «Кредитсервіс» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 201109-002. На банківський рахунок позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 20 231,50 грн., із урахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту, яка визначена кредитним договором, у розмірі 5,9 %, що в грошовому еквіваленті 1 268,50 грн. Заборгованість за кредитним договором № 201109-002 від 09.11.2020 року не погашена, просив стягнути з відповідача заборгованість за цим договором у розмірі 27 257,33 грн.; витрати зі сплати судового збору 2422,40 грн. та витрати на надання правничої допомоги 7000,00 грн.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14.02.2025 вказану позовну заяву було залишено без руху.
На виконання ухвали представником позивача Павленко С.В. було подана заява про усунення недоліків.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
Призначено перше судове засідання на 13 березня 2025 року о 15 год 00 хв. Направлено відповідачу судову повістку та копію ухвали про відкриття провадження, запропоновано подати до суду відзив на позов.
У наступні судові засідання відповідач ОСОБА_1 09.04.2025 та 30.04.2025 також не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. На адресу місця проживання відповідача судом було направлено судові повістки, які було повернуто до суду без вручення з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу без участі представника ТОВ «Кредитсервіс», у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Також 20.02.2025 представник позивача Павленко С.В. подав клопотання про розгляд вказаної справи без його участі.
Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання та не подала відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи неявку всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Законом України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів. Зокрема, змінено найменування Ленінського районного суду міста Харкова на Холодногірський районний суд міста Харкова.
Набрання чинності зазначеним Законом України відбулося 25 квітня 2025 року.
Суд дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
09.11.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальності «Кредитсервіс» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 201109-002.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.
Судом установлено, що 09.11.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальності «Кредитсервіс» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 201109-002.
Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 21 500,00 грн. (двадцять одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором.
За умовами п. 2.2. Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит та здійснити плату за його користуванням до закінчення строку дії договору згідно з графіком, передбаченим договором, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань.
Відповідно до п. 7.2 Кредитного договору, Сторони домовились, що Кредитодавець при підписанні цього Договору та при укладенні додаткових угод до нього може використовувати факсимільне відтворення підпису (факсиміле), аналоги власноручних підписів їх уповноважених осіб за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного числового підпису або іншого аналогу власноручного підпису.
Згідно з п. 9.3. Кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є Внутрішні правила надання фінансових послуг ТОВ «Кредитсервіс». Уклавши цей Договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується, зобов`язується неухильно дотримуватися Правил
Відповідно до кредитного договору, клієнту було надано кредит у сумі 21 500,00 грн. строком дії договору до 09.11.2021 року.
На банківський рахунок позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 20 231,50 грн., із урахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту, яка визначена кредитним договором, у розмірі 5,9 %, що в грошовому еквіваленті 1 268,50 грн. Заборгованість за кредитним договором № 201109-002 від 09.11.2020 року не погашена, просив стягнути з відповідача заборгованість за цим договором у розмірі 27 257,33 грн.; витрати зі сплати судового збору 2422,40 грн. та витрати на надання правничої допомоги 7000,00 грн.
Згідно з умовами Кредитного договору, крім щомісячних процентів, стягується одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту у розмірі5,9 % (сума одноразової комісії складає 1 268,50 грн.). Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника.
Умовами кредитного договору передбачено: позичальник має зробити 12 щомісячних платежів; позичальник повинен вносити платежі щомісячно до 9 числа відповідного місяця включно.
Згідно з п. 3.1. кредитного договору, за користування кредитом Позичальник виплачує кредитодавцю проценти, зазначені на першій сторінці договору, щомісячна плата за користування кредитом нараховується щомісячно у вигляді процентів за кожен місяць користування кредитом.
Відповідно до п. 3.2. кредитного договору, плата за користування кредитом, вказана в договорі, нараховується щомісячно та розраховується від загального розміру кредиту. Крім щомісячних процентів стягується разові проценти, вказані у договорі від загального розміру кредиту. Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок Позичальника.
Відповідно до п. 3.4. кредитного договору процентна ставка за цим договором є фіксованою.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Кредитсервіс», станом на 06.09.2024 заборгованість ОСОБА_3 перед ТОВ «Кредитсервіс» становить 27 257,33 грн. (двадцять сім тисяч двісті п`ятдесят сім гривень 33 копійки), яка складається з:простроченої заборгованості за сумою кредиту 14 303,83 грн. та простроченої заборгованості за процентами 12 953,50 грн.
Станом на 06.09.2024 року заборгованість за кредитним договором № 201109-002 від 09.11.2020 року не погашена.
Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів.
Проте, жодних дій на погашення заборгованості відповідачем здійснено не було. Тобто, відповідач свідомо не скористалася своїм правом на отримання строку для погашення заборгованості за кредитним договором.
Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитним договором № 201109-002 від 09.11.2020 ОСОБА_1 порушує взяті на себе зобов`язання за цим договором.
Як вбачається з положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором № 201109-002 від 09.11.2020 у добровільному порядку.
Отже, оскільки відповідач порушив зобов`язання, встановлені кредитним договором № 201109-002 від 09.11.2020, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим договором в матеріалах справи відсутні, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості за цим договором у розмірі 27 257,33 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 7000,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Кредитсервіс» та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» в особі директора Разумного Є.М. укладено Договір про надання правової допомоги від 25.01.2023 та Акт № 3 від 04.01.2024 приймання-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 25-01/2023 від 25.01.2023.
Відповідно до ч. 4 вказаного договору, за надання правової допомоги у відповідності до положень даного договору клієнт оплачує Об`єднанню винагороду за підготовку та направлення/подачу однієї позовної заяви або апеляційної скарги у розмірі 7 000,00 грн.
Відповідно до Акту № 3 приймання-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 25-01/2023 від 25.01.2023 за надані послуги з правової допомоги за період з 25.01.2023 по 04.01.2024 клієнт сплачує Об`єднанню винагороду у розмірі 7 000,00 грн.
З платіжного доручення № 1567 від 05.01.2024 вбачається, що ТОВ «Кредитсервіс» на рахунок АО «Правовий діалог» сплачено 7 000,00 грн оплати правничої допомоги за підготовку і направлення позовної заяви відповідно до акту № 3 від 04.01.2024 до Договору № 25-01/2023 від 25.01.2023.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також того, що дана категорія справ стосовно стягнень заборгованості за кредитним договором в електронній формі є однотипною, оскільки право вимоги перейшло за договором факторингу, то розрахунок заборгованості адвокатом не здійснювався, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з відповідача на користь ТОВ «Кредитсервіс» 5000,00 грн. у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, який підлягає стягненню на його користь з відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсвервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 201109-002 від 09.11.2020 року задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитсервіс» судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитсервіс» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повне судове рішення складено 30 квітня 2025 року.
Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .
Суддя Л.Г. Проценко