Провадження № 2/643/808/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

24.04.2025 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Власенка М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Вишнякової Є. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа Третя Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, третя особа Третя Харківська міська державна нотаріальна контора в особі Полтавської К. С., у якому просить:

визнати за ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є єдиною спадкоємицею після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач своєчасно звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка складається з частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 . Державний нотаріус постановою від 02 жовтня 2024 року відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що указана нерухомість не зареєстрована в КП «ХМБТІ».

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів у Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 186/2024, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13 січня 2025 року від Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшла копія витребуваної спадкової справи.

16 січня 2025 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27 березня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради належним чином завірену копію інвентаризаційної справи № 60517 (реєстровий номер 40444) щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого: місто Харків провулок Конюшенний (Конюшений) будинок 33-А.

10 квітня 2025 року КП «Харківське МБТІ» ХМР надійшли витребувані докази.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, повідомлялися належним чином. 24.04.2025 представник позивача подала заяву про розгляд справи без їх участі в якій, просила задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином, заяв по суті справи до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням обставин справи та керуючись ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджуються свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , видане Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова від 01 серпня 1996 року.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 26.09.2020 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), 26 вересня 2020 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_7 ».

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 27 березня 2024 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер у м. Харкові ІНФОРМАЦІЯ_4 .

20 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Постановою від 02.10.2024 державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , що залишилась після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . У постанові державного нотаріуса зазначено, що ОСОБА_3 заповітів не складав. Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Згідно довідки № 1150160 від 20.08.2024 про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна наданої КП «Харківське МБТІ» ХМР право власності не зареєстровано за ОСОБА_3 на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , документ наданий для підтвердження права власності ОСОБА_3 на частку вищевказаного житлового будинку, а саме договір дарування, посвідчений 12.03.1992 року секретарем виконкома Добровольської сільської ради Поворинського району Вороніжської області російської федерації за реєстровим № 19, - не відповідає вимогам законодавства України.

Також з матеріалів спадкової справи та постанови державного нотаріуса слідує, що 20.08.2024 ОСОБА_8 , батько спадкодавця, подав заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 .

Відтак, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 , має право на спадкування. Проте, позивач не може оформити право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця у зв`язку з тим, що за ним не було зареєстровано право власності за спадкодавцем.

Відповідно до договору дарування, посвідченого 12.03.1992 року секретарем виконкома Добровольської сільської ради Поворинського району Вороніжської області російської федерації за реєстровим № 19, ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв у дар частину будинку, що складається з трьох кімнат, разом з надвірними будівлями та присадибною земельною ділянкою 198,5 кв.м, що розташований у АДРЕСА_1 . Також з цього договору слідує, що зазначена частина будинку належить дарувальниці на підставі технічного паспорта БТІ.

Згідно з довідкою КП «Харківське МБТІ» ХМР від 20.08.2024 № 1150160 станом на 31.12.2012 реєстрацію права власності на житловий будинок літ. «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з надвірними будівлями, проведено наступним чином:

- частка на праві приватної власності за ОСОБА_9 на підставі договору дарування, посвідченого 12.08.1975 Третьою Харківською державною нотіраільною конторою, р. № 2-8167;

- частка на праві приватної власності за ОСОБА_10 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 06.06.2008, справа № 2-1577/08р.

Факт належності частки житлового будинку АДРЕСА_1 , померлому ОСОБА_3 підтверджується договором дарування, посвідченого 12.03.1992 секретарем виконкома Добровольської сільської ради Поворинського району Вороніжської області російської федерації за реєстровим № 19.

З цього приводу суд зазначає, вказаний договір був укладений 12.03.1992, в період дії Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 № 1543-ХІІ та Постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР». Відтак, в той час на території України і на території колишнього СРСР діяли Закон СРСР «Про державний нотаріат» від 19.07.1973 та Закон УРСР «Про державний нотаріат» від 25.12.1974 (втратив чинність 01.01.1994), які за своїм змістом були майже однакові. Так, у ст. 6 цих законів зазначено «державні нотаріуси та інші службові особи, які вчиняють нотаріальні дії, керуються в своїй діяльності законами СРСР та УРСР…», у ст. 14 «У населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють такі нотаріальні дії… посвідчують інші угоди (договори, довіреності та ін.)…»

Відтак, чинні на час укладання Договору дарування Закони дозволяли вчиняти нотаріальні дії та посвідчувати договори у виконавчих комітетах сільських рад на території колишнього СРСР до прийняття відповідного законодавства України, тому Договір дарування від 12.03.1992 відповідає тодішнім вимогам Законів як за суб`єктним складом осіб, які мали вчиняти нотаріальні дії, так і за повноваженнями цих осіб.

Крім цього, у 1992 році власник міг укласти договір дарування належної йому нерухомості, перебуваючи на території росії, але тільки за умови дотримання вимог українського законодавства (зокрема, щодо форми договору, посвідчення та реєстрації), оскільки сам факт перебування за кордоном не обмежував його право дарувати, але місце укладення договору не звільняло його від обов`язку дотриматися українського права бо майно знаходиться в Україні.

Разом з цим, ОСОБА_3 не зареєстрував у встановленому законом порядку своє право власності на майно.

Як слідує з Будинкової книги, ОСОБА_3 , батько позивачки, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 23.11.1990 року.

З матеріалів інвентаризаційної справи № 60517 щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , слідує, що 23.06.2003 ОСОБА_3 звернувся до Харківського МБТІ із замовленням про виготовлення технічного паспорта на житловий будинок з метою «для реєстрації»

26.06.2003 Харківським МБТІ виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зазначено власником ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 1261 Цивільного Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що до правовідносин щодо спадкування застосовується норма, яка діяла на час відкриття спадщини, а до правовідносин щодо набуття права власності - законодавство, яке було чинним на момент набуття.

Відповідно до ст. 4 ЦК УРСР (1963 року) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.

Згідно з ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до ст. 243, 244 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу.

Статтею 227 ЦК УРСР визначено, що Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, дійсно, згідно з частиною 2 статті 3 вказаного вище Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Разом з цим, у частині 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу.

Частиною 1 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи з того, що позивачка є спадкоємцем за законом на майно, яке належало спадкодавцю, позивачка бажає оформити свої спадкові права, а її вимоги ґрунтуються на законному праві на спадщину та не суперечать правам та інтересам інших осіб, відповідач не звертався до суду із будь-якими запереченнями проти їх задоволення, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги.

Згідно ч. 1, 3 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Так, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради надано рахунок витрат, пов`язаних з витребуванням доказів 271,60 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст. 4, 12, 76 81, 89, 140, 263 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, в рахунок витрат, пов`язаних з витребуванням доказів 271,60 грн, рахунок на оплату № Р від 09.04.2025.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач Харківська міська рада, , м. Харків, м-н Конституції, 7.

Третя особа Третя Харківська міська державна нотаріальна контора, , м. Харків, пр. Героїв Харкова, 85.

Суддя Михайло ВЛАСЕНКО