Справа № 643/1568/24
Провадження № 2-о/643/14/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2025 року Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Майстренко О.М., за участю секретаря -Куліш А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Четвертий відділ державної РАЦС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення фактусмерті,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова із заявою про встановлення факту смерті свого чоловіка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на території російської федерації у м. Бєлгород Бєлгородської області.

Заява мотивована тим, що у травні 2022 року у зв`язку зі збройною агресією рф проти України заявник разом із чоловіком перебували в селищі Козача Лопань, яке на той час було тимчасово окупованою рф територією. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_2 останній був доставлений до медичного закладу у м. Бєлгород, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Оскільки, на сьогоднішній день, заявник позбавлена можливості зареєструвати смерть свого чоловіка та отримати відповідне свідоцтво державного зразка у відділі державної реєстрації актів цивільного стану на території України, через те, що факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбувся на території рф, яка наразі є територією країни-агресора, заявник звернулася до суду.

Вивчивши заяву та матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість доводів заявника в межах заяв, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті її чоловіка - ОСОБА_2 слід задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з п.5 ч.1 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ході розгляду справи встановлено та ніким не оспорюється, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на території російської федерації у м. Бєлгород Бєлгородської області.

Факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території іншої держави, а саме: російської федерації у м. Бєлгород Бєлгородської області підтверджується медичним свідоцтвом про смерть серії 14 №222032165, виданого 24 травня 2022 року Обласною державною бюджетною установою охорони здоров`я «Бєлгородське бюро судово-медичної експертизи».

Крім того, факт смерті ОСОБА_2 у м. Бєлгород Бєлгородської області, також підтверджується довідкою за вих. №26 від 26 травня 2022 року, виданою адміністрацією смт. Козача Лопань.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Згідно з положеннями частинами 3 і 4 цієї ж статті, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Відповідно п. 1 Розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до пунктів 4, 7 глави 1 розділу ІІ вищевказаних Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК України).

Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19.

Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті.

Аналіз змісту заяви про встановлення факту смерті свідчить про те, що заявниця просить суд встановити факт смерті її чоловіка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території іншої держави, а саме: російської федерації у м. Бєлгород Бєлгородської області з метою отримання свідоцтва про смерть чоловіка у відділі державної реєстрації актів цивільного стану.

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник на підтвердження смерті свого чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на території російської федерації, надала медичне свідоцтво про смерть серії 14 №222032165, видане 24 травня 2022 року Обласною державною бюджетною установою охорони здоров`я «Бєлгородське бюро судово-медичної експертизи», а також довідку за вих. №26 від 26 травня 2022 року, видану адміністрацією смт. Козача Лопань.

Таким чином, факт смерті вже зареєстрований іноземним органом реєстрації, а саме органом реєстрації рф.

Суд вважає, що вказані докази у своїй сукупності достовірно свідчать про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Ключове значення, яке має встановлення факту смерті або народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Відповідно ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» у редакції від 23.12.2022, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, ст. 13 даної Конвенції було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів.

23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997, а, також, вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997.

Дія Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997 зупинена з 27.12.2022.

Згідно з матеріалами справи медичне свідоцтво про смерть серії 14 №222032165 було видане 24 травня 2022 року, тобто до набрання чинності Законом України від 01.12.2022 №2783-ІХ.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи, що медичне свідоцтво про смерть серії 14 №222032165 було видане 24 травня 2022 року, тобто до набрання чинності Законом України від 01.12.2022 №2783-ІХ, суд приходить до висновку, що вказане свідоцтво може використовуватися у якості доказу на підтвердження факту смерті.

Враховуючи, що заявник позбавлена можливості отримати документи, які підтверджують смерть її чоловіка у відділі державної реєстрації актів цивільного стану через те, що факт його смерті відбувся на території рф, суд зазначає, що заявником обґрунтовано підставу звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті, яка настала, на території іноземної держави.

У цьому контексті суд зауважує, що п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачає можливість встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Суд, оцінивши подані заявником докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається заявник, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту смерті чоловіка заявника дає змогу заявнику реалізувати свої права на спадкування.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на території російської федерації у м. Бєлгород, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Отже, керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 293, 315, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на території російської федерації у м. Бєлгород Бєлгородської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Харківського апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення повного рішення суду.

Суддя Майстренко О.М.