Справа № 464/7078/24
пр.№ 2/464/629/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2025 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова у складі судді Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з участю представників сторін: позивача адвокатів: Стеценка М.В., Лиски П.О., відповідача адвоката Цімка П.О., -

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовною заявою в порядку цивільного судочинства, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 238089,09 грн, з яких: 62181,74 грн становлять 3% річних, 175907,35 грн інфляційні витрати.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено суддю Тімченко О.В.

Суддя ухвалою від 08 листопада 2024 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заперечень проти такого порядку розгляду справи не поступило, такий проводиться у порядку письмового провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису, як це передбачено ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідачем, від імені та в інтересах якого діє його представник, позов заперечено з підстав пропуску строку позовної давності, відмови позивачу у видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання, а також анулювання ліцензії позивачу.

Вирішуючи цивільно-правовий спір, суд дійшов наступного висновку з огляду на таке.

У відповідності до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях.

За сформованою позицією Верховного Суду у справі № 607/16163/19 (постанова від 27 січня 2021 року), обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 3 % річних від суми простроченої заборгованості та інфляційних втрат, понесених у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання, суд ураховує, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч.5 ст.11 ЦК України).

У ст.129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як виснував Верховний Суд у постановах від 26 листопада 2019 року у справі № 922/643/19, від 06 вересня 2022 року у справі № 640/10625/21, факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або закономст.625 ЦК України.

Правовий аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбаченихст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 13 травня 2015 року у справі № 464/3015/15-ц ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ID від 09 липня 2008 року в розмірі 690908,20 грн, а саме: за кредитом 554012,95 грн, за відсотками 122192,37 грн, пеня - 14702,88 грн.

Позивач, покликаючись на невиконання відповідачем рішення суду про стягнення боргу та наявність невиконаного грошового зобов`язання у розмірі 238089 грн, долучає розрахунок заборгованості, що складається з: 3 % річних 62181,74 грн, розраховано за період з лютого 2019 року по лютого 2022 року; інфляційні нарахування 175907,35 грн, розраховано за період з березня 2019 року по лютий 2022 року.

У суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості та правильності розрахунку, який береться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем, адже будучи достеменно обізнаним із цим розрахунком, стороною відповідача наведений розрахунок не заперечено та власного контррозрахунку не надано. Саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача (позиція Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21).

Досліджуючи аргументи відповідача щодо наявності ухвали від 21 грудня 2021 року про відмову в задоволенні заяви позивача про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення, суд зважає на постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18. У наведених постановах сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

З огляду на викладене відмова суду в задоволенні заяви позивача про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення не виступає правовою підставою для відхилення заявлених вимог про стягнення 3 % річних від суми простроченої заборгованості та інфляційних втрат у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання та невиконанням рішення суду.

Суд, розглядаючи заяву відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності, установив наступне.

Відповідно до ст.ст.256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Статтею 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211«Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, який надалі неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та відмінений 30 червня 2023 року (постанова Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року).

Як визначено п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (п.19).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який згодом неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час.

Зважаючи на те, що позивач у жовтні 2024 року звернувся до суду з заявленими вимогами про стягнення заборгованості, розрахованою за період з лютого 2019 року, встановлення карантину з березня 2020 року та введення воєнного стану з лютого 2022 року, під час яких строки позовної давності продовжується, у силу імперативних норм ЦК України трирічний строк позовної давності не сплив та не є пропущеним.

Стороною відповідача до матеріалів справи долучено повідомлення з офіційного сайту Національного банку України від 31 березня 2023 року про відкликання ліцензії позивачу з покликанням на набуті позивачем як фактором права згідно з договором факторингу від 06 червня 2024 року, укладеним з АТ «БАНК КІПРУ».

Натомість представником відповідача жодним чином не зазначено про вплив анулювання ліцензії позивача у березні 2023 року на укладення договору факторингу у червні 2014 року. Обставини переходу права вимоги та укладення договору факторингу були предметом перевірки при розгляді цивільної справи № 464/3015/15-ц, рішення за результатами якої набрало законної сили, а тому у даній справі не досліджуються.

Окремо суд зауважує, що за ст.ст.1, 29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» ліцензія - право юридичної особи здійснювати діяльність з надання певних видів фінансових послуг, підтверджене записом у Реєстрі.

Фінансова компанія - це фінансова установа, яка на підставі відповідної ліцензії має право здійснювати діяльність з надання одного або декількох з таких видів фінансових послуг: 1) надання коштів та банківських металів у кредит; 2) надання гарантій; 3) факторинг; 4) фінансовий лізинг; 5) торгівля валютними цінностями; 6) фінансові платіжні послуги з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів.

У даній справі позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав у зв`язку із невиконанням судового рішення з використанням механізму ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України. У даний статтях гарантовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До того ж кожна особа має право у порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відкликання ліцензії фінансової компанії не ставиться у залежність від гарантованого права звернення до суду та не може обмежувати права позивача, як учасникам цивільних відносин, через невиконання відповідачем рішення суду про стягнення заборгованості.

З урахуванням обов`язковості судового рішення, відсутності доказів виконання грошового зобов`язання, доводи позивача про стягнення заявленої суми заборгованості з відповідача з наданням переконливих письмових доказів, достовірність яких не оспорюється, є підставними та позов підлягає до задоволення. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Суд відхиляє твердження сторони відповідача, що зводяться до власного помилкового бачення обставин справи та розцінюються як намагання уникнути цивільної відповідальності.

У матеріалах справи відсутні відомості та докази, які б доводили протилежне та беззастережно спростовували зазначений висновок суду. При розгляді справи судом надано відповіді на доречні аргументи сторін, здатні вплинути на вирішення спору.(постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 910/6322/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 990/135/22).

У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Задоволити позов.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» заборгованість у розмірі 238089,09 грн, з яких: 62181,74 грн - 3% річних, 175907,35 грн інфляційні витрати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» 3571,34 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

Інформація про учасників справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ», код за , м.Київ, вул.Вікентія Хвойки, 21;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання не встановлено, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 29 квітня 2025 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО