КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Головне управління Національної гвардії України, Міністерство у справах ветеранів, Міністерство соціального політики, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з заявою, в якій просив встановити факт, що має значення, а саме факт участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у бойових діях під час оборони м. Києва у 2022 році, який захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Заяву обгрунтовано тим, що 24.02.2022 ОСОБА_1 мобілізувався на посаду стрільця до 3-го стрілецького взводу 6-ї стрілецької роти НОМЕР_1 окремого стрілецького батальйону (в/ч НОМЕР_2 ) НОМЕР_3 окремої бригади ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ), де отримав зброю, та брав безпосередню участь в обороні Києва від російських окупантів. Службу проходив у період з 24.02.2022 по 22.07.2022.

На його звернення щодо отримання довідки про безпосередню участь, починаючи з 24.02.2022 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв'язку з військовою агресією російської федерації проти України, командування підрозділу Національної гвардії України, до якого його взвод був приданий для підсилення на час виконання бойових завдань ( ІНФОРМАЦІЯ_3 " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", в/ч НОМЕР_5 ), відмовило.

При цьому, з огляду на викладене та очевидне нехтування його правами, як захисника населення та інтересів держави, у відповідності до змісту Положення про Міністерство у справах ветеранів України, а також керуючись Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 за № 413, 29.03.2024 заявник звернувся до Міністерства у справах ветеранів про участь в обороні Києва та визначення комісії, яка б мала розглянути надані ним докази такої участі і визнати його учасником бойових дій.

Після розгляду у Мінветеранів його заява була скерована до Міністерства оборони України з подальшим перенаправленням до комісії при регіональному управління Сил ТрО " ІНФОРМАЦІЯ_5 " (в/ч НОМЕР_6 ).

Однак, попри надані конкретні та фактичні докази його участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв'язку з військовою агресією російської федерації проти України, вказаною комісією заявнику було відмовлено, а його докази не взято до уваги.

Враховуючи викладене, не погоджуючись з рішенням комісії, заявник оскаржив це рішення Міністрові оборони України Умерову Р. скаргою від 24.06.2024.

Разом з тим, попри його прохання переглянути рішення комісії у вищій інстанції, яка врахувала та перевірила наведені ним відомості та докази, скаргу заявника посадові особи Міністерства оборони знову скерували до комісії, дії/бездіяльність якої він оскаржував.

Листом від 02.11.2024 за вих. № 1433/2/1/13376 комісія при регіональному управлінні сил ТрО " ІНФОРМАЦІЯ_5 " (в/ч НОМЕР_6 ) повторно відмовила заявнику в наданні статусу учасника бойових дій, зокрема зазначивши: "інформацією наданою військовою частиною НОМЕР_2 за вих. №1704/1931/1 від 16.04.2024 відсутні відомості про його безпосередню участь у бойових діях, а саме записи в журналах бойових дій та в бойових донесеннях не значилися".

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що факт його участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв'язку з військовою агресією російської федерації проти України, породжує для нього юридичні наслідки, від яких залежить право на отримання пільг та компенсацій, передбачених як учаснику бойових дій, заявник звернувся до суду з вказаною заявою, яку просив задовольнити.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 186 ЦПК України (а.с. 95-99).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що у заявника не залишилося іншої об`єктивної можливості, ніж як у судовому порядку, встановити/підтвердити факт власної участі у заходах по захисту держави України.

При цьому, приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції не застосував правові норми, які підлягають застосуванню у цій справі, а саме положення п. 19 Наказу Міністерства оборони України за № 369 від 10.11.2022 "Про затвердження Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків "Ветеран війни - учасник бойових дій" та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості".

У свою чергу, незважаючи на те, що чинним законодавством передбачено порядок позасудового розгляду питання про встановлення факту безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв'язку з військовою агресією російської федерації проти України, пункт 19 Положення № 369 передбачає, що рішенням суду може бути встановлено факт участі особи в бойових діях чи інших подіях, що надає право на визнання її учасником бойових дій, учасником війни.

Крім того, зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції керувався положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 за № 413, яка не підлягає застосуванню до даних правовідносин, на що не звернув суд першої інстанції (а.с. 105-113).

Заявник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Заінтересовані особи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Міністерство оборони України та Міністерства у справі ветеранів направили відзиви на апеляційну скаргу. У відзивах Міністерство оборони України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а Міністерство у справі ветеранів вказує, що дана заява не може розглядатися у порядку окремого провадження та просить розглядати справу за відсутністю представника.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованих осіб, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення заявника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 10.04.2019 у справі № 320/948/18, від 18.12.2019 у справі № 370/2898/16-ц, від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов:

- згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий та судовий.

Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства.

Суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Звертаючись до суду з заявою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилався на те, що факт його участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, породжує для нього юридичні наслідки, від яких залежить право на отримання пільг та компенсацій, передбачених йому як учаснику бойових дій.

Так, ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено перелік категорій осіб, які належать до учасників бойових дій.

Статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» також передбачено, що порядок надання статусу учасника бойових дій (крім осіб, визначених у статті 6-1 цього Закону) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської іедерації проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України, а райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях - відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання вимог цієї норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 за № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

За змістом п.п. 19, 26 вказаного Порядку рішення про надання (відмову у наданні) статусу учасника бойових дій приймається комісіями або міжвідомчою комісією, що можуть бути оскаржені відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" та / або в судовому порядку.

Порядок визнання осіб учасниками бойових дій відповідними Комісіями Міністерства оборони України здійснюється на підставі Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 № 200, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.05.2015 за № 531/26976.

Пунктом 12 зазначеного Положення визначено перелік документів, необхідних для визнання особи учасником бойових дій.

Відповідно до підпункту 2 пункту 12 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, для військовослужбовців, які перебували у відрядженні в державах, де в той час велися бойові дії, це документи: - рішення Міністра оборони України або начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України про відрядження; витяг із наказу (по стройовій частині) відповідного командира (начальника) про направлення у відрядження; копії посвідчень про відрядження з відповідними відмітками про вибуття та прибуття.

Саме на Комісії покладено повноваження по встановленню особі статусу учасника бойових дій на підставі документів, поданих заявником, з урахуванням показань свідків (пункти 18-20 вказаного Положення).

Таким чином, питання надання статусу учасника бойових дій заявнику повинно вирішуватися відповідною комісією.

При цьому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 161/853/19, від 18.12.2019 у справі № 370/2598/16-ц, від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21, не можуть розглядатися судами, зокрема заяви про встановлення фактів проходження військової служби, перебування на фронті. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 233/2929/17 та у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 202/5029/18 зазначено, що законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту участі в бойових діях, а тому справи про встановлення факту участі у бойових діях не підлягають розгляду в судовому порядку.

Отже, Верховний Суд у подібних правовідносинах дійшов висновку про те, що факт участі особи в бойових діях не підлягає встановленню в судовому порядку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, до матеріалів заяви заявником додано відповіді суб'єктів владних повноважень, яким було залишено без задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання його учасником бойових дій.

Разом тим, відомостей про оскарження таких відмов у порядку, передбаченого Кодексом адміністративного судочинства, матеріали справи не містять.

Таким чином, встановивши, що чинним законодавством передбачено позасудову процедуру підтвердження особою її участі в бойових діях з метою отримання статусу учасника бойових дій, а розгляд заяви ОСОБА_1 судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію, суд першої інстанції, правильно застосував положення пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Такий висновок узгоджується з висновком про застосування норм права Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №233/2929/17.

Посилання апелянта на те, що, приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції безпідставно не застосував правові норми, які підлягають застосуванню у цій справі, а саме положення Наказу Міністерства оборони України за № 369 від 10.11.2022 "Про затвердження Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків "Ветеран війни - учасник бойових дій" та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості", колегія суддів відхиляє, адже зазначення у вказаному Положенні про те, що рішення суду, в якому встановлений факт участі в бойових діях чи інших подіях, що дають право на визнання особи учасником бойових дій, визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій, не означає, що такий факт може бути встановлений за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вказаний факт суд може встановити у випадку оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу, що має відповідну компетенцію.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Головне управління Національної гвардії України, Міністерство у справах ветеранів, Міністерство соціального політики, про встановлення факту, що має юридичне значення, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 25 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова