Номер провадження: 22-ц/813/4226/25
Справа № 521/387/25
Головуючий у першій інстанції Громік Д. Д.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 січня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до «Golden Interest Group Limited» Private Limited Company про визнання незаконною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди

встановив:

08 cічня 2025 року засобами електронного зв`язку через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом у якому просив:

-визнати незаконною бездіяльність Golden Interest Group Limited» Private Limited Companyу проведенні перерахунку переплачених відсотків за договорами позик №-387779 від 24 жовтня 2024 року, №-401932 від 03 листопада 2024 року та №-4247 від 20 листопада 2024 року на загальну суму 5324,18 грн;

-зобов`язати Golden Interest Group Limited» Private Limited Company провести перерахунок та виплатити незаконно сплачені ним відсотки у розмірі 5324,18 грн;

-зобов`язати Golden Interest Group Limited» Private Limited Company надати йому сплатити борг за договором позики №-453010 від 12 грудня 2024 року у сумі, яку отримав 3607,50 грн;

-зобов`язати Golden Interest Group Limited» Private Limited Company відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10000 грн;

-звільнити його від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 січня 2025 року вказаний вище позов, з підстав передбачених ч.3 ст. 185 ЦПК України, повернуто ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 січня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для звільнення скаржника від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ч.3 ст. 22 Закону України «Про судовий збір».

Не заперечуючи проти факту не надіслання відповідачу копії позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення, як то передбачено ч.7 ст. 43 ЦПК України, скаржник звертає увагу, що копію позову з додатками він надіслав засобами електронного зв`язку (через електронну пошту) з використанням кваліфікованого електронного підпису, тому вважає, що ним у повній мірі були виконані вимоги про залишення позовної заяви без руху, тому підстави, які перешкоджають відкриттю провадження у справі відсутні.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2025 року, з огляду на положення ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження за матеріалами, що містяться у справі, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про повернення позову, право на апеляційне оскарження якої регламентовано п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що у встановлений судом строк недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі суду від 13 січня 2025 року усунуті не були, а саме: позивачем не сплачено судовий збір та не надано належних доказів надсилання відповідачу листа з описом вкладення копії позовної заяви та доданих до неї документів, відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо таких висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина друга статті 185 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , посилаючись на п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», зазначив, що він звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій.

Також з вичерпного переліку додатків до позову, убачається, що позивач не долучив докази надіслання копії позову з додатками відповідачу, який є іноземною юридичною особою.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав не сплати судового збору, а також не надання доказів надсилання відповідачу листа з описом вкладення копії позовної заяви з додатками. Ухвала суду мотивована тим, що позивач звернувся з позовом до суду, який не пов`язаний із захистом його прав, наданих відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому не має пільги зі сплати судового збору з підстав, визначених п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відмовляючи у звільненні від сплати судового збору з підстав, передбачених ч.3 ст. 22 Закону України «Про судовий збір», суд першої інстанції зазначив, що підставою звернення позивача з цим позовом не є порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживача», оскільки після укладення сторонами кредитного договору виникають інші правовідносини. Крім того, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», навести підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Проте, в позовній заяві відсутнє таке обґрунтування позовних вимог.

18 січня 2025 року засобами електронного зв`язку через систему «Електронний Суд», ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків в якій зазначив, що на сьогоднішній день відсутній механізм чіткого трактування та розуміння дійсного змісту п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», але в будь-якому випадку трактування не повинне впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду. Як на підставу звільнення від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач посилався на те, що ст.5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить відомостей про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Щодо обов`язку надіслання відповідачу копії позовної заяви з додатками засобами поштового зв`язку, позивач зазначив, що він випадково не звернув увагу на відсутність у відповідача зареєстрованого кабінету в системі «Електронний суд», проте він надіслав вказані вище документи відповідачу засобами електронного зв`язку (на електронну пошту) з накладенням кваліфікованого електронного підпису.

22 січня 2025 року постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції зазначив, що до вказаної вище заяви позивачем, в якості доказів направлення відповідачу позовної заяви із додатками, додано скріншоти кабінету електронної пошти направлення позову з додатками відповідачу, проте, з вказаного скріншоту неможливо встановити, які саме документи та на яку адресу позивачем було здійснено відправку. Також суд урахував, що позивачем не сплачено судовий збір, у зв`язку з чим дійшов висновку, що ухвала суду про залишення позову без руху належним чином не виконана, недоліки позову не усунуті.

З такими висновками суду, колегія суддів погоджується частково, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

З матеріалів справи убачається, що як на підстави позову, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно до ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він, як учасник бойових дій, не мав сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, переплачені ним у розмірі 5324,18 грн.

Крім того, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Законодавець не передбачив виключення чи непоширення звільнення від сплати судового збору, передбаченого в частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», за позовом споживача пов`язаним із правочинами про надання електронних комунікаційних послуг.

Системне тлумачення норм статті 5 Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок зроблений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Суд першої інстанції не звернув увагу на зміст позовних вимог ОСОБА_1 , які вказують про те, що цей позов також пов`язаний із захистом прав останнього як споживача за договорами позик, укладених між ним та відповідачем.

За таких обставин місцевий суд безпідставно поклав на ОСОБА_1 обов`язок зі сплати судового збору і передчасно з цих підстав повернув позовну заяву.

Однак, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що позивачем, як під час звернення з позовом до суду, так і під час подачі заяви про усунення недоліків позову, не виконано обов`язок, покладений на нього ч.7 ст. 43 ЦПК України щодо надсилання на адресу відповідача копії позовної з додатками саме у паперовій формі листом з описом вкладення.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку (ч.6 ст. 14 ЦПК України).

Отже, обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) покладається, серед іншого, на юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Водночас, інші особи, у тому числі юридичні, які не зареєстровані за законодавством України, реєструють такий кабінет у добровільному порядку.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач «Golden Interest Group Limited» Private Limited Company є юридичною особою, яка зареєстрована за законодавством України, отже відповідач має право, а не обов`язок реєстрації електронного кабінету в системі «Електронний Суд».

Позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу (ч.1 ст. 177 ЦПК України).

Уразі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення. Якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи (ч.7 ст. 43 ЦПК України).

З огляду на викладене вище, ураховуючи, що відповідачем у справі є іноземна юридична особа, яка не зареєстрована за законодавством України та не має зареєстрованого електронного кабінету, тому на позивача, який звернувся з позовом до суду у електронній формі через систему «Електронний Суд», покладається обов`язок надати суду докази надіслання іншій стороні позовної заяви з додатками виключно у паперовій формі листом з описом вкладення, як то передбачено ч.7 ст. 43 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що за вказаних вище обставин, процесуальний закон не містить інших (альтернативних) способів надіслання заяви по суті іншій стороні, яка не має зареєстрованого електронного кабінету, зокрема засобами електронного зв`язку (електронною поштою) з накладенням кваліфікованого електронного підпису.

Факт не надіслання на адресу відповідача копії позовної з додатками у порядку, передбаченому ч.7 ст. 43 ЦПК України, тобто у паперовій формі листом з описом вкладення, скаржник не заперечує.

На підставі викладеного вище, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що як при зверненні з цим позовом до суду, так і на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, скаржник не надав належних доказів, які б підтверджували виконання ним вказаного вище процесуального обов`язку (ч.1 ст. 177 ЦПК України), тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для повернення позову з цих підстав.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення позову, однак помилився щодо мотивів, оскільки помилково вважав, що позивач не має пільги зі сплати судового збору за подання позову, тому оскаржувану ухвалу суду потрібно змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що у відповідності до ч.7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.ст.367,374,376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 січня 2025 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький