ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Едельвейс» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року в цивільній справі номер 183/14108/23 за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Едельвейс» про розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Едельвейс» про розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачці на праві особистою приватної власності належить земельна ділянка площею 5,450 га, що розташована на території Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

03.01.2011 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки, без номеру, який було зареєстровано у відділі Держкомзему у Новомосковському районі Дніпропетровської області, про що вчинено запис у Державному реєстрі земель від 03.01.2012 року №00131.

Так, у відповідності до п. 1.1, 1.2, 2.1, 2.2.1, 8 Договору ОСОБА_1 надала СВК «Едельвейс» в строкове платне користування належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,450 га терміном на 49 років до 2060 року грудня місяця 31 числа.

Пунктом 8 Договору визначено, що договір набуває чинності після його підписання сторонами, та державної реєстрації у Новомосковському райвідділі земельних ресурсів.

Пунктом 1.3 договору оренди визначено, що грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації на момент укладення договору становить 60803,00 грн.

Таким чином, відповідно до п. 2.3.1 Договору відповідач зобов`язався сплачувати позивачу щороку до 30 грудня орендну плату у грошовій формі у розмірі 2000,00 грн, що становить 3 відсотки від грошової оцінки землі з урахування коефіцієнта індексації.

Відповідач не виконує взятого на себе обов`язку щодо орендної плати від самого початку укладення договору оренди земельної ділянки, у зв`язку з чим виникла заборгованість по орендним платежам.

01 листопада 2023 року позивачкою на адресу відповідача було надіслано вимогу про сплату заборгованості по орендній платі від 20.10.2023 року, в якій вона просила протягом семи днів, наступних за днем отримання вимоги виплатити їй орендну плату, шляхом безготівкового перерахування коштів на картковий рахунок, за період з 2010 року по 2023 рік включно в сумі 102317,34 грн.

Спираючись на відомості про доходи та довідку №6 про доходи від паю за 2022 рік, яка видана самим відповідачем, сума заборгованості відповідача перед позивачкою по орендній платі за користування належною їй земельною ділянкою у період з 2011 року по 2023 рік становить 102927,34 грн, з урахуванням передбаченої договором оренди індексації орендної плати, внаслідок збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Оскільки дії відповідача вважаються такими, що порушують принцип добросовісного виконання договірних зобов`язань, а також такими, що порушують право позивачки, як орендодавця, на своєчасне та належне отримання орендної плати за оренду земельної ділянки, позивачка вважає, що є достатні підстави для ухвалення судом рішення про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованої орендної плати за користування земельною ділянкою.

Позивачка просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки (земельного паю), укладений 03 січня 2011 року між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Едельвейс» щодо земельної ділянки площею 5,450 га (кадастровий номер :02:004:0063), зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомосковському району Дніпропетровській області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 січня 2012 року за №00131; стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Едельвейс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за 2011-2023 роки у сумі 102927,34 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Едельвейс» про розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати, - задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею (земельного паю), укладений 03 січня 2011 року між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Едельвейс» щодо земельної ділянки площею 5,450 га, кадастровий номер :02:004:0063, зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомосковському районі Дніпропетровської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 січня 2012 року за №00131.

Стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Едельвейс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за період з 2011 по 2023 рік у розмірі 102927,34 грн.

Стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Едельвейс» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач СВК «Едельвейс», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.07.2024 року по справі №183/14108/23 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Орендодавець ОСОБА_1 та орендар - СВК «Едельвейс» в особі його голови Бочкара А.М. особисто підписали договір оренди від 03 січня 2011 року, саме з цього моменту сторони досягли між собою згоди стосовно всіх істотних умов договору та взяли на себе відповідні зобов`язання з моменту його підписання.

Суд першої інстанції в своєму рішенні від 31 липня 2024 року помилково не погодився з запереченнями та доводами представника відповідача щодо отримання зазначених у розписці коштів в рахунок оплати орендної плати наперед. Оскільки між ОСОБА_2 , як фізичною особою, та ОСОБА_1 не існувало та не існує ніяких фінансових зобов`язань, тому такий висновок суду не відповідає обставинам справи.

Відповідач не зможе надати до суду паперовий варіант видаткового касового ордеру, тому що первинні бухгалтерські документи у паперовому вигляді зберігаються 3 роки. Проте, у відповідача і на теперішній час зберігається в електронному вигляді Касова книга на 2011 рік.

В діях ОСОБА_1 чітко проглядається причинно-наслідковий зв`язок. А саме, ОСОБА_1 особисто прийшла до голови СВК «Едельвейс» Бочкара А.М. з метою отримати готівку наперед за оренду земельної ділянки за 49 років, і як наслідок, тобто причина, отримала від голови СВК Бочкара А.М. кошти в сумі 83300,00 грн.

Підстави для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки не були вивчені судом першої інстанції взагалі, а тому ухвалено необґрунтоване рішення щодо розірвання договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та СВК «Едельвейс».

Від позивачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ямковий В.Ф., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачка просила рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивачка не отримала того, на що розраховувала при укладанні договору.

Відповідач не виконав вимогу Закону України №3200-IX щодо обов`язкової реєстрації відповідачем, як юридичною особою, Електронного кабінету ЄСІТС.

Відповідач починаючи з дати підписання договору оренди з позивачкою не сплачував орендну плату за користування на правах оренди належною їй земельною ділянкою за період з 2011 року по 2023 рік у розмірі та строки, погоджені ними попередньо в договорі оренди. Тим самим, відповідач, окрім положень розділу 4 абзацу 4 пункту «б») договору оренди, допустив також порушення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, відповідно до змісту якого підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати

Позивачка вважає, що суд першої інстанції абсолютно правильно прийшов до висновку про неналежність та недопустимість доказу - розписки, оскільки розписка від 11.02.2011 року відповідно до обставин справи була надана фізичною особою ОСОБА_1 фізичній особі ОСОБА_2 , статус останнього як голови СВК «Едельвейс» визначений не був, ОСОБА_2 фактично не є стороною спірного договору оренди, а тому судом першої інстанції доводи представника відповідача щодо підтвердження виплати орендної плати враховані і не були.

Крім того, представником позивача адвокатом Ямковим В.Ф., було звернуто увагу суду на різницю в тексті розписки, в примірнику який був наданий на його адвокатський запит відповідачем, та примірнику розписки який був долучений до матеріалів справи самим відповідачем. На рахунок даної обставини, в судовому засіданні, посадова особа відповідача бухгалтер ОСОБА_3 , підтвердила факт дописування та змінення первісного тексту даної розписки, що в сукупності з вищезазначеним і стало причиною неврахування даної розписки судом першої інстанції як доказу виплати орендної плати позивачці,

До апеляційної скарги в якості доказів по справі вже в рамках її апеляційного перегляду, відповідач надає нібито роздруківки з касової книгу за 2011 рік, яка нібито збереглася на підприємстві виключно у електронному вигляді та яка нібито підтверджує факт виплати позивачці коштів у сумі 83000,00 грн. На противагу даним доводам позивачка зазначає, що відповідач не наводить поважність причин пропуску строку для їх подання у суді першої інстанції, не заявляє клопотання про поновлення строку для подання доказів у порядку апеляційного провадження.

Електронна касова книга, роздруківки нібито якої надані відповідачем в якості додатків до апеляційної скарги, не відповідає ознакам доказів, які визначені ст. 76-81 ЦПК України на рахунок належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, які подаються стороною по справі.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2010 року по 4 квартал 2023 року, офіційної інформації отриманої позивачем з податкового органу, то відповідач не сплачував позивачці у лютому 2011 року (коли нібито була надана позивачем розписка про отримання орендної плати за 49 років оренди) дохід у вигляді орендної плати у розмірі 83000,00 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача СВК «Едельвейс» Бочкар А.М. та адвокат Федорчук Є.А. доводи апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Ямковий В.Ф. апеляційну скаргу не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи,

перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_1 , на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯЛ №022546, виданого 07 грудня 2010 року відділом Держкомзему у Новомосковському районі Дніпропетровської області, є власником земельної ділянки, площею 5,450 га, розташованої на території Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :02:004:0063, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11, 12, 13).

03 січня 2011 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та СВК «Едельвейс» (орендарем) укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка, площею 5,450 га, що належить Орендодавцю на праві приватної власності, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку ЯЛ №022546 від 07 грудні 2010 року (а.с. 12-15).

Відповідно до положень договору оренди землі від 03 січня 2011 року орендодавець ОСОБА_1 надала, а орендар СВК «Едельвейс» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, загальною площею 5,450 га, кадастровий номер: :02:004:0063.

Договір укладено на 49 років (п. 2.2.1 Договору).

Відповідно до п. 2.3.1 розмір орендної плати складає 2000,00 грн, що становить 3% від грошової оцінки земельного паю з урахуванням коефіцієнта індексації та виплачується щорічно до 30 грудня.

Пунктом 3.2.2 Договору передбачені обов`язки орендаря, зокрема, вчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та податок на землю за орендовану земельну ділянку впродовж всього періоду оренди.

Відповідно до п. 33 Договору дія договору припиняється у разі: - закінчення строку, на який його було укладено; - придбання орендарем земельної ділянки у власність; - примусового викупу земельної ділянки у разі суспільної необхідності; - неможливості використання земельної ділянки внаслідок обставин, що не залежать від орендаря або власника землі (у разі зміни умов господарювання внаслідок змін у чинному законодавстві України); - в разі ліквідації юридичної особи орендаря; - взаємної згоди сторін; - вимоги однієї їх сторін у випадку невиконання іншою стороною обов`язків, передбачених договором; - добровільної відмови орендаря від оренди земельної ділянки або припинення діяльності орендаря.

Дострокове розірвання договору має здійснюватися за умови письмового попередження заінтересованої в цьому сторони не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення сільськогосподарського року. У разі відсутності взаємної згоди, ці питання вирішуються у судовому порядку.

Реєстрація вказаного договору підтверджується Актом про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі від 03 січня 2011 року та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.10.2023 року (а.с. 16-19).

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, які сформовані податковим органом відносно позивачки за період з першого кварталу 2011 року по другий квартал 2023 року, на основі даних, зазначених в податковій звітності самим відповідачем, вбачається, що ним було подано як податковим агентом (а.с. 29-31).

З довідки №6 про доходи від паю вбачається, що СВК «Едельвейс» було заплановано виплатити позивачці за 2022 рік орендну плату у розмірі 19875,78 грн, з яких: 16000,00 грн позивачка мала отримати через касу підприємства, 3577,64 грн податок на доходи фізичних осіб, 298,14 грн військовий збір (1.5%) (а.с. 32).

01 листопада 2023 року позивачко на адресу відповідача було надіслано вимогу про сплату заборгованості по орендній платі від 20.10.2023 року, в якій вона просила протягом семи днів, наступних за днем отримання вимоги виплатити їй орендну плату шляхом безготівкового перерахування коштів на картковий рахунок, за період з 2010 року по 2023 рік включно в сумі 102317,34 грн (а.с. 33-34).

Як вбачається з тексту розписки від 11.02.2011 року, наданої в якості доказу представником відповідача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Новомосковським РВУМВС України в Дніпропетровської області від 10 травня 2001 року, згідно договору оренди від 03.01.2011 року укладеного на 49 років, отримала орендну плату наперед за сорок дев`ять років в сумі 83300,00 грн у присутності трьох свідків. Гроші отримала від ОСОБА_2 (а.с. 76).

До матеріалів справи долучено довідки про доходи від паю за період з 2015 року по 2020 рік (а.с. 98-107).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Передання в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина 4 статті 124 ЗК України у редакції, чинній на час підписання договору оренди землі та його реєстрації).

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 125 ЗК України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом (статті 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час підписання договору оренди землі та його державної реєстрації).

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону України «Про оренду землі» у вказаній редакції).

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

В статті 31 Закону України «Про оренду землі» передбачені підстави припинення та розірвання договору оренди землі, зокрема, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін, на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, передбачає, що істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Частиною 2 ст.651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Істотними є такі порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Згідно з частинами 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Положеннями статті 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.3 статті 44 ПК України визначено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 03 січня 2011 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та СВК «Едельвейс» (орендарем) укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка, площею 5,450 га, що належить Орендодавцю на праві приватної власності, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯЛ №022546 від 07 грудні 2010 року.

Відповідно до положень договору оренди землі від 03 січня 2011 року орендодавець ОСОБА_1 надала, а орендар СВК «Едельвейс» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, загальною площею 5,450 га, кадастровий номер: :02:004:0063.

Договір укладено на 49 років (п. 2.2.1 Договору).

Відповідно до п. 2.3.1 розмір орендної плати складає 2000,00 грн, що становить 3% від грошової оцінки земельного паю з урахуванням коефіцієнта індексації та виплачується щорічно до 30 грудня.

Пунктом 3.2.2 Договору передбачені обов`язки орендаря, зокрема, вчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та податок на землю за орендовану земельну ділянку впродовж всього періоду оренди.

Відповідно до п. 33 Договору дія договору припиняється у разі: - закінчення строку, на який його було укладено; - придбання орендарем земельної ділянки у власність; - примусового викупу земельної ділянки у разі суспільної необхідності; - неможливості використання земельної ділянки внаслідок обставин, що не залежать від орендаря або власника землі (у разі зміни умов господарювання внаслідок змін у чинному законодавстві України); - в разу ліквідації юридичної особи орендаря; - взаємної згоди сторін; - вимоги однієї їх сторін у випадку невиконання іншою стороною обов`язків, передбачених договором; - добровільної відмови орендаря від оренди земельної ділянки або припинення діяльності орендаря.

Дострокове розірвання договору має здійснюватися за умови письмового попередження заінтересованої в цьому сторони не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення сільськогосподарського року. У разі відсутності взаємної згоди, ці питання вирішуються у судовому порядку.

01 листопада 2023 року позивачкою на адресу відповідача надіслано вимогу про сплату заборгованості по орендній платі від 20.10.2023 року, в якій вона просила протягом семи днів, наступних за днем отримання вимоги, виплатити їй орендну плату шляхом безготівкового перерахування коштів на картковий рахунок за період з 2010 року по 2023 рік включно в сумі 102317,34 грн.

З довідки №6 про доходи від паю вбачається, що СВК «Едельвейс» заплановано виплатити позивачці за 2022 рік орендну плату у розмірі 19875,78 грн, з яких: 16000,00 грн позивачка мала отримати через касу підприємства, 3577,64 грн податок на доходи фізичних осіб, 298,14 грн військовий збір (1.5%).

Як вбачається з тексту розписки від 11.02.2011 року, наданої в якості доказу представником відповідача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Новомосковським РВУМВС України в Дніпропетровської області від 10 травня 2001 року, згідно з договором оренди від 03.01.2011 року укладеним на 49 років, отримала орендну плату наперед за сорок дев`ять років в сумі 83300,00 грн у присутності трьох свідків. Гроші отримала від ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 є директором СВК «Едельвейс» з 2000 року (а.с. 64, 65, 66), тому не можна вважати, що він діяв не від імені та в інтересах цієї юридичної особи.

Доказів існування інших цивільно-правових правовідносин між позивачкою та ОСОБА_2 матеріали справи не містять, крім того з самого тексту розписки вбачається, що кошти у розмірі 83300,00 грн є саме орендною платою.

Суду апеляційної інстанції таких доказів також не надано.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції помилково не врахував отримані позивачкою за розпискою від 11.02.2011 року у розмірі 83300,00 грн до складу заборгованості за орендною платою, оскільки ці кошти були отримані позивачкою саме 11.02.2011 року наперед.

Отже, з наведеного вбачається, що розмір заборгованості відповідача перед позивачкою становить 19627,34 грн.

Доводи апеляційної скарги з цього питання заслуговують на увагу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення в межах інших доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 в частині розірвання договору оренди землі, зазначивши, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати, проте помилився у розмірі цієї заборгованості.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повному обсязі перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої заборгованості за орендною платою підлягає зміні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Едельвейс» - задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року в частині розміру стягнутої заборгованості по орендній платі змінити.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Едельвейс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за орендною платою за період з 2011 по 2023 рік у розмірі 19627,34 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 квітня 2025 року.

Судді: