Справа № 487/4107/24
Провадження № 2/487/257/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08.04.2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Нікітіна Д.Г, за участю секретаря судового засідання Марченко О.С.,розглянувши у відсутності сторін у підготовчому засіданні в залі суду матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про виділ в натурі частки нерухомого майна, що перебуває у спільній власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась 07.05.24 року з позовом до Заводського районного суду міста Миколаєва до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про виділ в натурі частки нерухомого майна, що перебуває у спільній власності. Позивач просила здійснити виділ у натурі 13/100 часток із майна що є у спільній частковій власності, а саме виділивши у власність у житловому будинку літ. А по АДРЕСА_1 у житловому будинку літ. В-1 приміщення 6-1 житлова кімната площею 15,1 кв.м., 6-2 житлова кімната площею 9,6 кв.м., 6-3 коридор-кухня площею 7,3 кв.м., 6-4 санвузол площею 2,1 кв.м.,разом загальною площею 34,1 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м.

Ухвалою суду від 08 травня 204 року було відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 28.08.2024 року було закрито підготовче провадження та призначене розгляд справи по суті.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення по справі.

Відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин; відзив відповідачами не подано, у зв`язку з чим, за відсутності заперечень позивача проти такого вирішення справи, справа розглядається в порядку ст. 280 ЦПК України шляхом ухвалення заочного рішення на підставі доказів, що є у справі.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 13/100 частин домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори за № 2-1660 від 12.10.1975 року у. Відповідачі є співвласниками домоволодіння з господарськими та побутовими спорудами та будівлями.

До складу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 входять наступні узаконені будови згідно технічного паспорту МБТІ від 31.03.2015 року: : житловий будинок, позначений на плані літ. А, житловою площею 78.9 кв.м., загальною площею 111.3 кв.м.; житловий будинок, позначений на плані літ. Б, житловою площею 44.6 кв.м., загальною площею 76,1 кв.м.: житловий будинок, позначений на плані літ. В, житловою площею 24,7 кв.м., загальною площею 34,1 кв.м.; житловий будинок, позначений на плані літ. П, житловою площею 18,1 кв.м., загальною площею 31.3 кв.м.; житловий будинок, позначений на плані літ. Ж, житловою площею 10.0 кв.м., загальною площею 21.1 кв.м.; літня кухня за літ. Г, літня кухня за літ. Д; тамбур до літньої кухні за літ. Д; сарай за літ. З; сарай за літ. З; сарай за літ. Е2; душ за літ. К1; сарай за літ. М; літня кухня за літ. М2; вбиральня за літ. Н2; сарай за літ. О3; навіс за літ. Р2; душ за літ. С1; вбиральня за літ. У; літня кухня за літ. Ф2; сарай за літ. Ф3; сарай за літ. Х; вбиральня за літ. Х; душ за літ. Щ; душ за літ. Щ; навіс за літ. Ю; гараж за літ. Я; огорожі за №№ 1,2; споруди за №№ І, ІІ.

Згідно висновку судового експерта № 125-132 виконаного судовим експертом Лесків С.А. від 27.03.2024 року, відповідно до ідеальних часток і згідно порядку користування, який склався, позивачу з часткою 13/100 можливо виділити у натурі частину у житловому будинку В-1 приміщення 6-1 житлову кімнату площею 15,1 кв.м., 6-2 житлову кімнату площею 9,6 кв.м., 6-3 коридор-кухня площею 7,3 кв.м., 6-4 санвузол площею 2,1 кв.м., разом загальною площею 34,1 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

За змістом ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України).

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються.

Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Оскільки, заперечень щодо поділу спірного об`єкту нерухомості не надійшло.

З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає позов, в межах заявлених позовних вимог, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4-5, 11-13, 76-83, 200, 206, 258, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 355-358, 361, 364, 367 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 в натурі 13/100 частки домоволодіння із відповідною частиною господарських та побутових споруд за адресою: АДРЕСА_1 а саме:

-приміщення 6-1 житлову кімнату площею 15,1 кв.м.,

-приміщення 6-2 житлову кімнату площею 9,6 кв.м.,

-приміщення 6-3 коридор-кухня площею 7,3 кв.м.,

-приміщення 6-4 санвузол площею 2,1 кв.м.,

загальною площею 34,1 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., 13/100 частин № 1,2 огорожа з воротами, 13/100 частин 3 І,ІІ замощення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомий .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомий .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомий .

Відповідач: ОСОБА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомий .

Відповідач: ОСОБА_6 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомий .

Відповідач: ОСОБА_7 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомий .

Суддя Д.Г. Нікітін