Справа № 953/2612/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Кононенко Т.О.,

за участі секретаря судових засідань Шахбаз`ян Ю.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 399932,56 гривень.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2025 року було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2025 року постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Від представника позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» адвоката Проценка Миколи Миколайовича, 22.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява про закриття провадження у справі, в якій останній просить закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та повернути суму сплаченого судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З аналізу зазначеної правової норми слідує, що суд може закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову.

Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема в зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 522/8782/16-ц, від 10 квітня 2019 року в справі № 456/647/18, від 13 травня 2020 року в справі № 686/20582/19-ц, від 09 вересня 2020 року в справі № 750/1658/20.

Наведене вище дає підстави для висновку про те, що у разі, якщо позивач звертається до суду із заявою (клопотанням) про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку із відсутністю предмета спору, що зумовлено добровільним врегулюванням спору сторонами або виконанням відповідачем заявлених до нього вимог (коли спір існував на час пред`явлення позову і припинив своє існування у зв`язку з діями сторін, виконаними після відкриття провадження у справі), зазначена вище підстава для закриття провадження у справі не може бути застосована. У цьому разі волевиявлення позивача, який ініціює закриття провадження у справі, за своїм внутрішнім змістом є відмовою від позову, а відтак застосуванню підлягає п. 4 ч. 1 ст.255 ЦПК України.

Зважаючи на те, що на момент подачі позову позивач стверджував, що борг за кредитним договором існував, наразі доказів зворотного суду не надано, то підстав вважати, що предмет спору був відсутній, у суду немає, а тому подану представником позивача заяву суд розглядає як заяву про відмову від позову до відповідача.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Зважаючи на те, що представник позивача подав заяву, якою відмовився від позовних вимог, чим реалізував своє право, передбачене статтею 49 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Щодо питання про повернення сплаченого судового збору суд зазначає наступне.

Про закриття провадження у справі суд, в силу вимог частини 2 статті 255 ЦПК України, постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

З меморіального ордеру №913990 від 25.02.2025 вбачається, що АТ «Сенс Банк» за подання до суду позовної заяви було сплачено судовий збір в розмірі 4792,71 гривень.

В частині першій статті 142 ЦПК України зазначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що провадження у справі за позовом АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає закриттю у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом, заява про повернення судового збору підлягає частковому задоволенню, в частині повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 200, 255-256, 247, 260 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором про закриття провадження у справі та повернення судового збору задовольнити частково.

Закрити провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зобов`язати фінансовий орган Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова Харківської області повернути Акціонерному товариству «Сенс Банк» 50% судового збору, сплаченого згідно меморіального ордеру №913990 від 25.02.2025, у розмірі 2396 (дві тисячі триста дев`яносто шість) гривень 35 копійок.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі, повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.О. Кононенко