П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року м. Київ

Справа №760/30836/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4719/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Коробенка С.В. 10 квітня 2024 року в м. Києві, у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2021 року Комунальне підприємство Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що у зв'язку з невиконанням відповідачами своїх обов`язків щодо оплати спожитих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за ним рахується заборгованість в загальному розмірі 98510,19 грн, яка складається з:

- заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 25837,99 грн;

- заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 16965,11 грн;

- заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 33536,01 грн;

- заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 22171,01 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів в якості відшкодування витрат понесених на збір документів, а саме: отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33,00 грн.

31 жовтня 2023 року від представника позивача надійшла заява про заміну неналежного відповідача та подана нова редакція позовної заяви.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якості співвідповідачів до розгляду справи за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, прийнято до розгляду нову редакцію позовної заяви Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в загальному розмірі 32836,73 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в загальному розмірі 65673,45 грн.

У задоволенні вимог до ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» компенсацію понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розмірі суми сплаченого судового збору 756,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» компенсацію понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розмірі суми сплаченого судового збору 1513,34 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що заборгованість за надані відповідачам комунальні послуги залишається непогашеною, у зв`язку з чим суд вважав можливим стягнути її в примусовому порядку.

При цьому у вимогах до відповідача ОСОБА_3 суд вважав за необхідне відмовити, оскільки відповідно до договору дарування 1/3 частки квартири від 31 серпня 2013 року ОСОБА_3 подарувала майно ОСОБА_7 , а саме: 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а отже ОСОБА_3 не є власником та споживачем централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за вказаною адресою.

З урахуванням своїх часток у праві власності на квартиру відповідачі відповідають перед позивачем, а тому стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає 1/3 частки від загальної заборгованості - 32836,73 грн. А розмір зобов`язання ОСОБА_1 , враховуючи її частку у праві власності на квартиру (2/3), становить 65673,45 грн.

Не погодилась із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , її представником подана апеляційна скарга, в якій вона вказує на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та в рішенні наведені висновки, які не відповідають обставинам справи, а також судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи.

Представник вказує на те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, та з власної ініціативи було залучено співвідповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в той час, як в оновленій позовній заяві позивачем було зазначено відповідачами: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Тобто, судом першої інстанції з власної ініціативи було визначено відповідачів, однак заміна відповідачів можлива лише за клопотанням позивача.

Оскільки поновлену позовну заяву позивачем подано до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які є неналежними відповідачами, а ОСОБА_1 позивач в оновленій позовній заяві взагалі не вказав в якості відповідача, процесуальна співучасть якої обов`язкова, то суд повинен був дійти до висновку щодо відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Також представник вказує, що суд першої інстанції проігнорував заяву представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, що призвело до незалучення відповідача та її представника до судового засідання, зокрема, у вигляді відеоконференції, що впливає на правомірність ухваленого рішення, оскільки порушує процесуальні права відповідача, зокрема, принцип змагальності та рівності сторін, що є підставою для його скасування.

Представник також повідомляє, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс у зв`язку з розглядом даної справи складає 6905,00 грн, які і просить стягнути з позивача (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу - 3500,00 грн).

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача - Хахановський А.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Від представник відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дрешель А.В. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій також вказано, що сторона відповідача підтримує подану ними апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлений про розгляд справи апеляційним судом належним чином, що підтверджується даними поштового відділення про вручення йому кореспонденції суду.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлялась про призначений розгляд справи апеляційним судом за наявною в матеріалах справи адресою, проте за даними поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

В порядку визначеному п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

А отже відповідач ОСОБА_3 вважається повідомленою про час та місце розгляду справи апеляційним судом.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважала, що неявка відповідачів у справі не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

В доводах апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо відсутності забезпечення судом першої інстанції участі представника відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим порушено право відповідача на участь в судовому розгляді.

З огляду на те, що в силу п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України обставини розгляду справи судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, то питання додержання норм процесуального права щодо повідомлення такого учасника підлягає перевірці першочергово.

З матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» до суду першої інстанції надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Юхименка Ю.Ю. про участь в судовому засіданні, призначеному на 10 квітня 2024 року о 14.00 годин в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду /т.1 а.с.184-185/.

10 квітня 2024 року від представника позивача надійшла заява про фактичну неможливість бути присутнім в судовому засіданні при розгляді даної справи, в якій також містилось прохання проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідачів /т.1 а.с.186-187/.

Згідно з довідкою, складеною секретарем судового засідання 10 квітня 2024 року, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України /т.1 а.с.188/.

10 квітня 2024 року судом першої інстанції ухвалено рішення, в якому вказано, що відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу без їх участі /т.1 а.с.189-195/.

Згідно ч.ч.1,2 ст.211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

В порядку визначеному ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 121 ЦПК України учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

У заяві про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні іншого суду в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення.

Суддя (суддя-доповідач) розглядає заяву учасника справи, його представника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду без повідомлення учасників справи. За результатами розгляду заяви постановляється ухвала.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо додержання правил належного повідомлення учасників судового розгляду.

Так, у постанові від Верховний Суд встановив, що заява позивача про проведення усіх судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду надійшла до суду 30 грудня 2022 року без кваліфікованого електронного підпису, поштовим сервером поміщена у папку «SPAM», як лист, що містить шкідливе вкладення.

Верховний Суд вказав, що принципами цивільного судочинства є, зокрема, гласність і відкритість судового процесу та прийшов до висновку, що суди не врахували, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За таких обставин суд першої інстанції зробив неправильний висновок про можливість розгляду справи без участі позивача (його представника).

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 червня 2021 року у справі № 521/2179/19.

У постанові від 05 березня 2025 року у справі № 343/131/17 Верховний Суд акцентував увагу на положеннях пцнкту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, якою визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі, в тому числі в суді апеляційної інстанції. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Верховний Суд вказав, що представник відповідача з'явився в судове засідання, призначене на 14 лютого 2023 року, однак взяти в ньому участь не зміг з незалежних від нього технічних причин. Вказані обставини свідчать про неналежне виконання апеляційним судом обов`язків із забезпечення всебічності, повноти і справедливості судового розгляду.

З наведених обставин справи вбачається, що представник відповідача у строки та порядку визначені процесуальним законом подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається вирішення судом першої інстанції шляхом постановлення відповідного процесуального документу - ухвали суду щодо розгляду заяви представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. З огляду на це висновок суду першої інстанції про відсутність повідомлення причин неявки та можливості розгляду справи за відсутності сторони відповідача ОСОБА_1 слід визнати безпідставним.

Отже, аналіз матеріалів справи свідчить, що судове засідання, призначене на 10 квітня 2024 року, в якому ухвалене рішення суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 не є таким, що не з`явився без поважних причин, оскільки саме судом не вчинені дії щодо забезпечення його участі в режимі відеоконференції.

Враховуючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено без додержання норм процесуального права, щодо забезпечення участі представника відповідача ОСОБА_1 , що вона посилається на це в доводах апеляційної скарги, що вказане порушення вважається порушенням принципів рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права, колегія суддів приходить до висновку про наявність обов`язкової підстави для його скасування та ухвалення в цій частині нового судового рішення.

Наступним порушенням норм процесуального права в доводах апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 вказує на те, що судом першої інстанції з власної ініціативи було визначено відповідачів, однак заміна відповідачів можлива лише за клопотанням позивача.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом позивачем було визначено відповідачем ОСОБА_1 /т.1 а.с.1-2/.

В ході розгляду справи було встановлено, що квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована: 1/3 частина за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 жовтня 2006 року; 1/3 частина за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 жовтня 2006 року; 1/3 частина за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20 травня 2010 року /т.1 а.с.89/.

В новій редакції позовної заяви від 30 жовтня 2023 року позивачем визначено відповідачами: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 /т.1 а.с.158-160/.

Також судом було встановлено, що ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу має прізвище ОСОБА_1 /т.1 а.с.132/.

Ухвалою суду першої інстанції від 15 листопада 2023 року залучено до участі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . В мотивувальній частині ухвали вказано на те, що ці особи разом з відповідачем ОСОБА_1 є власниками квартири /т.1 а.с.171-172/.

В порядку визначеному ч.ч.1,2 ст. 51 ЦК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

В силу ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З наведених обставин справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом позивачем було визначено відповідачем ОСОБА_1 . В ході розгляду справи було встановлено, що квартира, до якої подаються послуги позивачем, перебуває у спільній частковій власності. У зв`язку з цим позивачем подано позовну заяву в новій редакції, в якій визначено відповідачами співвласників квартири, згідно наявних даних про власників квартири. Проте позивачем не враховані обставини зміни прізвища відповідача ОСОБА_1 та допущено помилку щодо особи відповідача. Разом з тим суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши вказані обставини, встановивши, що власник ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_1 , зробив правильний висновок про залучення лише інших двох співвласників, так як ОСОБА_8 вже є учасником справи, що відповідає завданням цивільного судочинства. При цьому слід зазначити, що позивачем не було здійснено заяв щодо заміни відповідача ОСОБА_1 чи відмови від пред`явлених до неї позовних вимог. А тому доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 щодо безпідставного розгляду позовних вимог, як до неї пред`явлених, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору, апеляційним судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що в порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду оскаржується лише відповідачем ОСОБА_1 , апеляційний суд здійснює його перегляд в частині вирішення позовних вимог пред`явлених до даного відповідача. В іншій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду, так як іншими учасниками справи не оскаржується і вони не будуть позбавлені такого права.

Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв'язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго», на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).

Разом з цим позивач на підставі Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року укладеного між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги, в тому числі до споживачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води /т.1 а.с.58/.

Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31 липня 2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року №111 (4511) /т.1 а.с.59-60/.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеним та завіреним позивачем сума заборгованості за адресою споживача ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 25837,99 грн; сума заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 16965,11 грн; сума заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 33536,07 грн; сума заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 22171,01 грн, а всього станом на 01 серпня 2021 року 98510,18 грн /т.1 а.с.7-31,35-39/.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом а 16 серпня 2021 року власниками квартири АДРЕСА_2 є: 1/3 частини - ОСОБА_4 , розмір частки - 1/3, підставою державної реєстрації визначено договір дарування від 31 липня 2013 року /т.1 а.с.4-5/.

З відповіді КП КМР «КП БТІ» від 07 жовтня 2022 року за № 062/14-9102 (И-2022) вбачається, що квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована: 1/3 частина за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 жовтня 2006 року; 1/3 частина за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 жовтня 2006 року; 1/3 частина за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20 травня 2010 року /т.1 а.с.89/.

Матеріали справи містять: копію свідоцтва про правова на спадщину від 03 жовтня 2006 року згідно з яким ОСОБА_2 прийняв в порядку спадкування 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 та копію свідоцтва про правова на спадщину від 03 жовтня 2006 року згідно з яким ОСОБА_4 прийняла в порядку спадкування 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 /т.1 а.с.82-85,133-134/.

Відповідно до договору дарування 1/3 частки квартири від 31 серпня 2013 року ОСОБА_3 подарувала майно ОСОБА_4 , а саме: 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 /т.1 а.с.135-137/.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб від 29 серпня 2013 року ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу має прізвище ОСОБА_1 /т.1 а.с.132/.

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 17 вересня 2021 року /т.1 а.с.70/. Проте згідно з інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 23 серпня 2002 року по 05 серпня 2005 року /т.1 а.с.79/.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 під'єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання та/або централізованого постачання гарячої води /т.1 а.с.41-55/.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов'язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинних на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила), у п. 8 визначено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

З наведених обставин справи вбачається, що ОСОБА_2 належить 1/3 частина квартири та ОСОБА_1 належить 2/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Даних про те, що відповідачі від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку відмовлялись матеріали справи не містять.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідачами і, зокрема, відповідачем ОСОБА_1 своєчасно вносилась плата за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Згідно з розрахунком наданим стороною позивача заборгованість, станом на 01 серпня 2021 року складає: заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 25837,99 грн; та за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 16965,11 грн; заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 33536,01 грн та за послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 22171,01 грн. Тобто загальна сума заборгованості становить 98510,18 грн.

Будь-яких доказів, які б спростували вищевказані суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, стороною відповідача суду представлено не було і апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 також не мітить відповідних доводів.

З урахуванням частки відповідача ОСОБА_1 у праві власності на квартиру, яка становить 2/3 частини, розмір її зобов`язання перед позивачем становить 65673,45 грн (98510,18:32=65673,45).

Стосовно застосування наслідків пропуску строку позовної давності до позовних вимог заявлених до 01 травня 2018 року, заяву про що було здійснено представником відповідача ОСОБА_1 слід зазначити, що вказаний строк не є пропущеним, оскільки 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження частково, а саме в частині порушення норм процесуального права щодо забезпечення участі її представника. У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог пред`явлених до відповідача ОСОБА_1 та ухвалення в цій частині нового судового рішення. Проте доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 щодо необґрунтованості пред`явлених до неї позовних вимог не знайшли свого підтвердження. Тому апеляційним судом ухвалюється рішення про задоволення пред`явлених позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 та стягнення з неї на користь позивача суми боргу, що відповідає її частці у праві власності.

Судові витрати визначаються судом апеляційної інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме компенсації позивачеві підлягає сума сплаченого судового збору в розмірі 1513,34 грн.

Разом з тим, в порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог пред`явлених до відповідача ОСОБА_1 , відсутні підстави для компенсації відповідачеві понесених на стадії апеляційного перегляду справи судових витрат за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року в частині вирішення позовних вимог Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в загальному розмірі 65673,45 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» компенсацію понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розмірі суми сплаченого судового збору 1513,34 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Позивач: Комунальне підприємство Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01032, м. Київ, вул. Жилянська, 83/53, )

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 25 квітня 2025 року.