Справа №339/501/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

cекретаря судового засідання Латик В.Є.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом про усунення перешкоди у користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідача ОСОБА_3 надати їй право доступу до будинку та ключів.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до рішення Болехівського міського суду від 19 червня 2018 року вона та відповідач в порядку спадкування стали співвласниками вищевказаного домогосподарства у рівних частках - по 9/18 частин. Будинок має один вхід, в якому позивач проживала разом із своїм чоловіком і між ними, з однієї сторони та відповідачем, з другої - склався певний порядок користування житловим будинком та господарськими будівлями .

Проте через неприязні відносин з відповідачем, вона разом із хворим чоловіком ОСОБА_4 перейшла проживати у квартиру АДРЕСА_2 , власником якої був її чоловік, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У червні 2024 року її син у зв"язку зі смертю своєї дружини разом з дітьми став проживати з нею у квартирі.

Проте, їм стало тісно жити у 2-х кімнатній квартирі і вона вирішила повернутись проживати у будинок по АДРЕСА_1 , співвласником якого є вона.

Також бажала перевірити стан своїх приміщень, які були у її користуванні та речей, які там знаходяться. Декілька разів ходила та просила відповідача впустити її у будинок, але вона весь час відмовляла, мотивуючи це тим, що будинок належить тільки їй. Також ОСОБА_3 облаштувала нові вхідні двері із металу з новими замками.

19 листопада 2024 року біля 16 год 30 хв разом із подругою ОСОБА_5 прийшли до будинку АДРЕСА_3 , проте відповідач відмовилась впустити її в будинок, сказала, що вона там нічого не має і що до розподілу будинку вона в будинок не впустить, що спонукало її на допомогу викликати поліцію.

Біля 16 год 30 хв прибув екіпаж працівників поліції, які, перевіривши її документи про право власності на домоволодіння, попередили ОСОБА_3 , щоб вона не чинила їй перешкод у користуванні та проживанні в будинку, так як вона є співвласником будинку в рівних з нею частках. На це відповідач відповіла працівникам поліції та їй, що не впустить в будинок і щоб вона зробила розподіл будинку.

Але, як співвласник будинку вона має право користуватись вказаним домогосподарством, нарівні із ОСОБА_3 без будь-яких обмежень та розподілу будинку.

Натомість, відповідач без її згоди, замінила (облаштувала) вхідні металеві двері замість старих дерев`яних та замінила ключі у нових дверях, а також під надуманою підставою про відсутність розподілу будинку забороняє їй увійти в будинок та користуватися ним, що й стало підставою для звернення до суду.

03 лютого 2025 року відповідач подала письмові пояснення, в яких вказала про безпідставність позовних вимог та відмову у іх задоволенні, оскільки факти, викладені у позовній заяві, не відповідають дійсності. Вона та позивач є співвласниками житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 , але реального розподілу домоволодіння між ними здійснено не було та на даний час будинок перебуває у їх спільній власності.

Позивач у вказаному будинку тривалий час не проживає, так як має інше житло, а вона разом із сім`єю постійно проживає у вказаному будинку, так як це є її єдиним житлом, повністю здійснює догляд за будинком, облаштувала його для належного проживання, у будинку знаходиться все її майно та її особисті речі.

Будинок не є реально поділений на дві ізольовані квартири, а має єдиний вхід та кімнати, які не є закритими та розділеними між ними. Оскільки немає іншого входу, то позивач змушена буде заходити через нього та вважає, що буде незаконно використовувати її майно та користуватися її речами, заходити у її кімнати, де вона проживає. У них із ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, а тому вона не хоче, щоб позивач заходила у будинок через вхід, який є її власністю, користувалася її частиною будинку, де вона проживає і де знаходиться її майно та особисті речі.

Вона запропонувала ОСОБА_2 звернутися до суду про реальний розподіл будинку на дві квартири, після чого вони зможуть вільно користуватися своїми частинами майна. Однак позивач не хоче подавати заяву про реальний розподіл домоволодіння, чим сама створює собі перешкоди у користуванні будинком (а.с.32).

27 грудня 2024 року провадження у зазначеній справі відкрито, призначено до підготовчого засідання.

01 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце цього засідання був повідомлений у встановленому законом порядку .

Під час підготовчого засідання представник відповідача ОСОБА_6 визнав позов та не заперечував проти його задоволення.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Свідок ОСОБА_5 вказала, що проживає недалеко від відповідача ОСОБА_7 та була присутня разом з позивачем 19 листопада 2024 року, коли відповідач не впускала до будинку позивача, яка і викликала на допомогу поліцію.

Працівники поліції, приїхавши на виклик, пояснили, що ОСОБА_8 має право користуватися будинком в такому ж порядку, як і ОСОБА_9 . Однак відповідач не пускає позивача до будинку, зробила прибудову та забила вхід дошками. ОСОБА_7 повідомила працівникам поліції, що вона є господинею будинку і ОСОБА_8 в ньому проживати не буде.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

В судовому засіданні встановлено, що предметом розгляду справи є усунення перешкод в користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 (а.с.16-17), співвласниками якого є сторони по справі.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конституцією України(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно доЗакону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР"Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2. N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної злісності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 316 - 358 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про власність", ст. 150 ЖК України позивач має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю (квартирою) на свій розсуд, а відповідач зобов`язаний не чинити позивачу перешкоди у користуванні власністю.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх доводів позивача достовірними та належними доказами довела про те, що її право, за захистом якого вона звернулася, є порушеним.

Так, з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 9/18 частки по АДРЕСА_1 (а.с.11).

Підставою виникнення права власності є рішення Болехівського міського суду від 19 червня 2018 року №339/273/15-ц, згідно якого за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано право власності на 9/18 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 5-10).

Позивач зареєстрована на проживання по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (а.с.4).

З відповіді начальника відділення поліції №1 (м.Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області О.Гречаного вбачається звернення ОСОБА_10 на спецлінію «102», яке зареєстровано в ІКС ІПНП ЄО №4603 від 19 листопада 2024 року про те, що за адресою по АДРЕСА_1 її сестра ОСОБА_7 не пускає до їхнього спільного житла.

Прибувши на місці події, заявниця ОСОБА_2 повідомила про те, що відповідно до рішення суду м.Болехів сестра не впускала її до своєї частки будинку, на який вона наюула права власності відповідно до заповіту матері (а.с.12-13).

Вказані обставини підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_5 .

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За правилами ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною 3 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Таким чином, позивач на даний час є власником своєї частки спірної квартири, та вона має право користуватися нею, що передбачено чинним законодавством.

Пояснення відповідача про те, що частка власності позивача не виділена в натурі, що унеможливлює користування нею домоволодінням, суд до уваги прийняти не може, оскільки такі доводи не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Як встановлено судом і не заперечується відповідачем, позивач, яка є співвласником спірного будинковолодіння та немає ключів від вхідних дверей, не може потрапити у будинок, оскільки на її вимогу відповідач, встановивши новий замок, відмовилася надати ій ключі.

Позивач має право користуватись належною їй частиною спірного будинковолодіння на власний розсуд, відмова відповідача надати їй ключі від вхідних дверей позбавляє її права безперешкодного доступу до належного їй майна, тобто відповідач чинить позивачу перешкоди у здійсненні нею права власності щодо користування належною їй часткою будинковолодіння.

Внаслідок дій відповідача порушується право позивача, як співвласника, на користування майном. Відповідачем не спростовано доводи позивача про порушення цього права, а навпаки у своїх письмових поясненнях підтверджено, що у них із ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, а тому вона не хоче, щоб позивач заходила у будинок через вхід, який є її, користувалася частиною будинку.

У зв`язку з вищевикладеним, позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Питання судових витрат, що в даному спорі становлять сплату судового збору в сумі 1211.20 грн, суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

Щодо вирішення питання витрат на професійну правничу допомогу, то представник позивача до судових дебатів повідомив, що його слід вирішити згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

позов задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом надання права вільного доступу до будинку та користування ним і передачі комплекту ключів від вказаного будинку ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_2 паспорт серії НОМЕР_1 виданий Болехівським УМВС в Івано-Франківській області 29 січня 2000 року, місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Дата складання повного тексту рішення 01 травня 2025 року

Суддя Головенко О.С.