І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Петренко Ю.С., Колісник І.Ю.,
Справа № 629/6420/24
Номер провадження 2/629/66/25
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу про стягнення заборгованості за договором позики,
В процесі розгляду справи представником відповідачки заявлялося клопотання про призначення та проведення у справі почеркознавчої експертизи /а.с. 36-37/, яке судом було задоволено / а.с. 43-44/, в якій оплата за проведення експертизи покладалася на відповідача. Судом роз`яснювалося відповідачу наслідки ухилення від участі в експертизі.
Разом з тим, відповідачем цього обов`язку здійснено не було.
Так, експертом направлялося клопотання про надання додаткових матеріалів та рахунок за проведення експертизи, в тому числі і на адресу відповідача /а.с. 53-55/.
Представником відповідача було подано клопотання про надання дозволу експертам на використання матеріалів, а також заяву про розгляд клопотань на відсутності сторони відповідача.
Судова почеркознавча експертиза була знята з проведення без виконання, оскільки оплата за її проведення не надійшла/а.с. 64/.
Суд вказує на те, що у даному випадку настають наслідки ухилення від участі в експертизі за ст. 109 ЦПК України, про які сторона відповідача попереджалася , згідно яких суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, просила розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Свистун А.В. у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить до такого.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Як вбачається з письмової розписки від 08.02.2022 ОСОБА_1 надала у борг ОСОБА_2 у сумі 4000 доларів США строком на один місяця /а.с.8/.
Відповідно до письмової розписки 11.02.2022 ОСОБА_1 надала у борг ОСОБА_2 у сумі 1200 доларів США строком на 14 днів /а.с.9/.
Згідно письмової розписки від 16.02.2025 ОСОБА_1 надала у борг ОСОБА_2 у сумі 100000 гривень строком на один місяця +/- 10 днів /а.с.10/.
Аналізуючи зміст вказаної розписки, суд доходить висновку, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики, відповідно до яких позивач передала відповідачеві грошові кошти в загальній сумі 5200 доларів США та 100000 гривень, а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути зазначені умовні одиниці до певного строку, однак не зробила цього.
Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
В ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, і повинні ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що передбачено ст. 3 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За положеннями ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
В ст.1049 ЦК України вказано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги про це. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки ОСОБА_2 , яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти ОСОБА_1 до певного строку.
Як вбачається з проведеного позивачем розрахунку, станом на 13.09.2024 заборгованість складає 5200 доларів США, що еквівалентна 214277,44 гривень, та 100000 гривень.
Відповідач наданими їй правами не скористалась, відзиву не подала, доводи позивача відповідачем не спростовані.
Суд установив, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, а тому, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за розписками від 08.02.2022, 11.02.2022, 16.02.2022 у розмірі 314277,44 гривень основного боргу.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно із п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває на цей час.
Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, підстави для нарахування та стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу відсутні.
Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що інфляційні витрати та 3% річних, як захід відповідальності, за період включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає на таке.
У позові позивач посилалася на те, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від справи судового збору.
Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах щодо спорів, пов`язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов`язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".
Оскільки дана справа не пов`язана із захистом порушених прав позивача саме як громадянина, реабілітованого відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", відсутні правові підстави для звільнення особи від сплати судового збору за подання позову про стягнення боргу заборгованості за договором позики.
Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розписками від 08 лютого 2022 року, 11 лютого 2022 року, 16 лютого 2022 року у розмірі 314277 /триста чотирнадцять тисяч двісті сімдесят сім/ гривень 44 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1367 гривень 47 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3142 гривні 77 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1
відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2
Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ