КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження 22-з/824/479/2025 (22-ц/824/2366/2025)
УХВАЛА

23 квітня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду заяву адвоката Стеця Максима Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги адвоката Стеця Максима Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Машкевич К.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів, -

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів та встановлення місця проживання неповнолітньої дитини, у якому просила: визначити місце проживання дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачкою; стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі 20 000, 00 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року вимоги позивачки про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів роз`єднані в самостійні провадження. Вимоги про визначення місця проживання дитини виділено в самостійне провадження та передано для реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року позов про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 20 000,00 грн щомісяця, починаючи з 21 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись з ухваленим рішенням, представником ОСОБА_1 - адвокатом Стець М.Л., подано апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року апеляційну скаргу адвоката Стеця М.Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року змінено в частині визначення розміру аліментів. Зменшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 з суми 20 000 грн до суми 10 000 грн. В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва залишено без змін.

07 березня 2025 року за допомогою системи "Електронний суд" адвокатом Стець М.Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просить суд ухвалити додаткове рішення, розподілити судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000,00 гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу.

11 березня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли заперечення адвоката Павліка О.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , на заяву адвоката Стеця М.Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування заяви вказує на порушення стороною відповідача положень статті 134 ЦПК України, оскільки не подано попереднього розрахунку судових витрат ані у суд першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду.

Крім цього, в порушення частини 8 статті 141 ЦПК України відповідачем до закінчення розгляду справи суті у суді апеляційної інстанції не зроблено заяву про намір подати докази судових витрат.

Вказує, що відповідачем сплачено не правничу допомогу адвоката (адвокатські послуги), а послуги фізичної особи-підприємця Стеця М.Л .. Такі витрати, на думку представника позивачки, не є судовими витратами у розумінні статті 137 ЦПК України.

Посилається на фальсифікацію доказів понесених судових витрат.

Мотивуючи наведеним, просить заяву про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

07 квітня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява Стеця М.Л. "відзив на апеляційну скаргу". Із змісту поданої заяви убачається, що така направлена помилково, оскільки вона не стосується справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів.

В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Стець М.Л. підтримав подану заяву, просив суд її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Павлік О.М. у судове засідання не з`явились. У заяві від 22 квітня 2025 року адвокат Павлік О.М. просив справу розглядати за відсутності позивачки та її представника та врахувати заперечення, викладені у заяві від 11 березня 2025 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 3 вказаної статті суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Заслухавши пояснення адвоката Стеця М,Л., дослідивши матеріали справи, колегія суддів робить такий висновок.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

При цьому, положеннями частини 8 статті 141 ЦПК України унормовано, що докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 270 ЦПК України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

На підтвердження розміру заявлених судових витрат до заяви про ухвалення додаткового судового рішення від 07 березня 2025 року заявником додано:

- копію договору надання професійної правничої допомоги №24/07 від 24 липня 2023 року (том 4 а.с. 108);

- копію додаткової угоди №1 від 24 липня 2023 року до договору надання професійної правничої допомоги від 24 липня 2023 року;

- копію додаткової угоди №3 від 31 липня 2024 року до договору надання професійної правничої допомоги від 24 липня 2023 року;

- копію додаткової угоди №2 від 04 вересня 2023 року до договору надання професійної правничої допомоги від 24 липня 2023 року;

- копію акту наданих послуг від 06 березня 2025 року до договору надання професійної правничої допомоги від 24 липня 2023 року;

- копію платіжної інструкції від 06 березня 2025 року.

Колегією установлено, що відповідачем у справі відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України ані безпосередньо в апеляційній скарзі, ані під час розгляду його апеляційної скарги, ані перед судовими дебатами не заявлено вимогу про стягнення судових витрат.

Отже, апеляційний суд констатує, що відповідачем під час розгляду справи не подано заяву про розподіл судових витрат.

Відповідно до правової позиції об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2023 року у справі №340/2823/21, саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), зауважила, що приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18 містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Таким чином, у зв`язку із недотриманням відповідачем положень частини 8 статті 141 ЦПК України в частині належного та своєчасного звернення із заявою про стягнення витрат на правову допомогу, подана адвокатом заява про ухвалення додаткового рішення підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 133, 141, 270, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Стець Максима Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну ухвалу складено 29 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова