Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2025 р. Справа153/516/25

Провадження2/153/163/25-ц

у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Шарко Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №153/516/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в якій просила: розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований Ямпільським відділом реєстрації актів цивільного стану у Могилів Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №44 та стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 8000 гривень щомісячно починаючи з дати подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що 08.03.2023 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Ямпільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів Подільському району Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №44 від 08.03.2023. Від спільного проживання у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач на день звернення до суду, так і до звернення позивачем до суду не піклується про сім`ю як батько та як чоловік, проживає окремо. Часто змінює місце фактичного проживання, на прохання ОСОБА_1 жити як сім`я, постійно уникає розмови з нею. Спільне господарство не ведуть, не спілкуються, кошти на утримання дитини відповідач не надає, хоча має таку можливість. Дитина повністю перебуває на утриманні матері. Разом з тим, враховуючи ту обставину, що відповідач працює неофіційно, працює на сезонних роботах, має мінливий дохід, а також те, що відповідач може офіційно працевлаштовуватися, він немає інших неповнолітніх утриманців та стан його здоров`я дозволяє стягувати аліменти на утримання його сина, позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 8000 гривень. Вказані вище обставини змусили її звернутися до суду з даним позовом.

08 квітня 2025 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 29 квітня 2025 року.

Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися, а лише повідомлялися про дату розгляду справи. Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не подав, хоча повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням вих..№655.

Заяви, клопотання: заява позивача про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та просить суд залишити її прізвище « ОСОБА_4 ».

Інші процесуальні дії у справі: відкриття спрощеного позовного провадження у справі та призначення судового засідання на 29 квітня 2025 року (а.с.14-17), про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом.

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини:

Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі копії паспорта громадянина України (а.с.6) судом встановлено, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Пороги Ямпільського району Вінницької області.

Із Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 08.03.2023 (а.с.7) судом встановлено, що 08.03.2023 сторони зареєстрували шлюб у Ямпільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №44.

Із копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 виданого 12.09.2023 (а.с.8) судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із копії Витягу з реєстру територіальної громади №2023/003535462 від 08.05.2023 (а.с.9) судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 .

Із довідки №03-07-114 від 31.03.2025 виданої старостою Порогівського старостинського округу І.Іриковською (а.с.10) судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зареєстрований, але на даний час проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою по АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що сторони миритись не бажають, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання, так як суду не надано відзив на позовну заяву, що дає суду підстави вважати, що відповідач не заперечує проти заявлених позовних вимог до нього.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Таким чином встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, та інтересам їхньої неповнолітнього сина, тому суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає ст. 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб, позивачка при реєстрації шлюбу своє прізвище « ОСОБА_5 » змінила на прізвище чоловіка « ОСОБА_4 », не заявила вимогу про зміну її прізвища « ОСОБА_4 » на дошлюбне, а навпаки просить суд залишити їй прізвище чоловіка, тому суд не має підстави для зміни позивачці прізвища.

А тому із врахуванням вище викладеного, суд має підстави для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем.

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на дитину, то суд зазначає наступне:

Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати дитину.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН «Про права дитини» суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду доказів на спростування обставин, які зазначені у позовній заяві позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач хоча і надає кошти на утримання своєї малолітньої дитини, однак не у тому розмірі, який мав би бути, та не щомісячно, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а тому суд має підстави для стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, малолітня дитина проживає з позивачкою, а тому саме їй надано право вибору способу стягнення аліментів.

Частиною 1 ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто спосіб стягнення аліментів визначає виключно стягувач.

Відповідно ч.2, 3 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно нормам СК України аліменти на утримання дитини стягуються не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, під час ухвалення даного рішення суд враховує, що прожитковий мінімум на дитину систематично зростає, а оскільки аліменти стягуються щомісячно, то з метою захисту інтересів малолітньої дитини на майбутнє, з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі по 4000 гривень щомісячно. Саме такий розмір аліментів дозволить відповідачу допомагати позивачеві утримувати їхню спільну малолітню дитину.

При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище малолітнього сина, який є здоровим та у певній мірі матеріально забезпеченим. Суд бере до уваги матеріальне становище платника аліментів, який є здоровим та працездатним. Окрім того, судом також враховуються, що він не має на утриманні інших дітей, оскільки на противагу цьому суду не надано доказів, а тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зазначені вимоги сімейного законодавства, суд приходить до висновку, що достатнім розміром стягуваних аліментів на утримання малолітнього сина буде розмір у твердій грошовій сумі по 4000 гривень, щомісячно, в зв`язку із чим вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню. Розмір аліментів, який визначений позивачкою, суд вважає занадто завищеним і таким, що буде для відповідача тягарем, по скільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається і тоді, коли дитина народилася у шлюбі, який пізніше було визнано недійсним, а також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків.

В іншій частині заявлених позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити у зв`язку із недоведеністю.

Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом 07 квітня 2025 року за вхід.№2182, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 07 квітня 2025 року.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення аліментів, а тому у порядку ч.6 ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок. Разом з тим, враховуючи те, що позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1211 гривень 20 копійок згідно квитанції №21 від 02.04.2025.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274, 275, 276, 279, 351, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст.4, 110, 111, 112, 113, 114, 180, 181, 182, 183, 184, 191 СК України, ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про судовий збір», суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08 березня 2023 року у Ямпільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №44.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 залишити - « ОСОБА_4 ».

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у твердій грошовій сумі по 4000 (чотири тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 07 квітня 2025 року і до досягнення сином повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення у частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у сумі платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1211 гривень 20 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , судовий збір на користь держави у сумі 1211гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий Т. В. Гаврилюк