КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 751/3820/24-ц Головуючий у суді І інстанції Литвинова І.В.
Провадження № 22-ц/824/3151/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив стягнути з товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант»(далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант») на його користь 21 753,26 грнстрахового відшкодування як різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою за полісом АТ- від 02 лютого 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 18 квітня 2023 року по вул. Любецькій, 17 в м. Чернігові сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів «FordFocus» д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та «Chery Tiggo» д.р.н. НОМЕР_2 , внаслідок якої належний йому на праві власності автомобіль «Chery Tiggo» зазнав механічних пошкоджень.

Учасники зазначеної події склали повідомлення про ДТП, в якому засвідчили обставини пригоди, вину ОСОБА_2 у її вчиненні та характер заподіяних пошкоджень.

Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу № АТ- обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим 18 квітня 2023 року позивач звернуся до страховика із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування.

15 травня 2023 року між сторонами було укладено угоду про суму матеріального збитку без проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 29 600,00 грн, тому за відрахуванням франшизи за полісом у розмірі 1 600,00 грн сума страхового відшкодування була визначена у розмірі 28 000,00 грн.

17 травня 2023 року ТДВ СК «Альфа-Гарант перерахувало позивачу страхове відшкодування у розмірі 27 950,00 грн (28 000,00 грн за мінусом комісії банку).

Позивач вказував, що на той час пошкодження автомобіля не здавались йому дуже значними і він не зміг належним чином оцінити розмір заподіяної шкоди, а тому погодився на виплату суми страхового відшкодування без проведення експертизи. Однак, коли він звернувся до ПрАТ «Чернігів-Авто» з приводу ремонту його транспортного засобу та дізнався, що реальна вартість запчастин, матеріалів і робіт відповідно до рахунку-фактури № від 21 квітня 2023 року складає 69 136,00 грн, зрозумів, що виплачене страхове відшкодування майже втричі менше за розмір реально завданих збитків його майну.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою склала 41 186,00 грн. У зв`язку із такою значною різницею у розмірі матеріального збитку та виплаченого страхового відшкодування в межах страхової суми за договором страхування позивач звернувся до суду з позовом до винуватиці ДТП - ОСОБА_2 про відшкодування 41 186,00 грн майнової шкоди, завданої в результаті ДТП.

В процесі розгляду справи № 750/8300/23 в Деснянському районному суді м. Чернігова, в якій ТДВ СК «Альфа-Гарант» брало участь в статусі третьої особи, була проведена судова транспортно-товарознавча (автотоварознавча) експертиза. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/125-23/13150-АВ від 12 січня 2024 року, складеного судовим експертом Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Малишком О.В., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chery Tiggo 8» д.р.н. НОМЕР_2 , 2020 року випуску, внаслідок його пошкодження у ДТП 18 квітня 2023 року, станом на момент проведення експертизи становить 69 753,30 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 лютого 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 18 400,04 грн в якості втрати товарної вартості транспортного засобу згідно зазначеного висновку експерта.

Вважає, що як власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу він має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди, а оскільки суми франшизи та величини втрати товарної вартості автомобіля були відшкодовані йому винуватицею ДТП, то вся інша сума збитків підлягає стягненню зі страховика як страхове відшкодування в межах ліміту його відповідальності за договором страхування (69 753,30 грн /вартість матеріального збитку відповідно автотоварознавчої експертизи) - 1 600,00 грн /розмір франшизи за полісом/ - 18 400,04 грн /вартість втрати товарного вигляду/ = 49 753,26 грн /розмір страхового відшкодування/ - 28 000,00 грн /узгоджена на той час виплачена частина страхового відшкодування/ = 21 753,26 грн).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто зТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 21 753,26 грн страхового відшкодування як різницю між фактичним розміром шкоди і вже виплаченим страховим відшкодуванням за полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності АТ- від 02 лютого 2023 року та судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що одержавши страхову виплату, потерпілий не позбавляється права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, в тому числі у судовому порядку. Згідно полісу АТ- від 02 лютого 2023 року сторонами договору страхування узгоджена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за майнову шкоду у розмірі 160 000,00 грн. Розмір страхового відшкодування не перевищує вказаного ліміту. Отже, вказаний розмір оціненої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому саме страховик має відшкодувати її потерпілому. Крім того, статті 2, 22, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон № 1961-IV) не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди. Вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 320/9174/15-ц.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, її узагальнені доводи та позиція іншого учасника справи

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач в особі представника за довіреністю - Шпак М.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що на підставі пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IVвідповідач та позивач досягли згоди стосовно остаточного розміру страхового відшкодування, про що 17 травня 2023 року уклали угоду про розмір страхового відшкодування, відповідно до якої сторони погодили суму матеріального збитку за страховим випадком, що стався 18 квітня 2023 року по АДРЕСА_1 , у розмірі 29 600,00 грн з врахуванням франшизи, встановленої полісом № АТ-, яка складає 1 600,00 грн.

В пункті 4 угоди сторони підтвердили, що сума страхового відшкодування у розмірі 28 000,00 грн є остаточною та вони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій щодо розміру цієї суми.

17 травня 2023 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено страховий акт, затверджено розрахунок страхового відшкодування та виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 28 000,00 грн, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією та не заперечується самим позивачем.

З огляду на зазначене, страховик виконав вимоги, передбачені Законом № 1961-IV, відшкодувавши у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну потерпілого. Тобто відповідач належним чином виконав свої зобов`язання за полісом № АТ-, оскільки з позивачем уклав угоду про розмір страхового відшкодування, умови якої є обов`язковими для сторін відповідно до актів цивільного законодавства.

Підписавши вказану вище угоду про розмір страхового відшкодування, ОСОБА_1 погодився з усіма її умовами, в тому числі з розміром страхового відшкодування. Дана угода не визнана судом недійсною та не є нікчемною згідно чинного законодавства України.

Аналогічна правова позиція в подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 357/3729/17 та від 24 червня 2019 року у справі № 564/1682/16-ц.

За наведених обставин відповідач вважає, що в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплативши йому суму страхового відшкодування, розмір якої було погоджено з позивачем шляхом укладання угоди про розмір страхового відшкодування від 17 травня 2023 року, а тому будь-які позовні вимоги до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з приводу вказаного страхового випадку є незаконними і такими, що не підлягають задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Кручек О.О. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Свої заперечення обґрунтовує посиланням на постанову Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 320/9174/15-ц, відповідно до висновків якої згідно із абзацом 2 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, загальних норм цивільного законодавства та встановлених судом в цій справі фактичних обставин, одержавши страхову виплату, позивач як потерпілий не позбавляється права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, в тому числі у судовому порядку.

Зазначає, що позивач не відмовлявся від отримання страхової виплати у розмірі 28 000,00 грн, погодився отримати її без проведення експертизи, а витративши додаткові кошти на експертизу в межах іншої справи та дізнавшись реальний розмір завданих збитків, має право в судовому порядку стягнути зі страховика винуватця ДТП суму страхового відшкодування як різницю між узгодженою сумою виплати та реальним розміром збитків.

Позиція Київського апеляційного суду

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

18 квітня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складено повідомлення про ДТП, що мала місце по вул. Любецькій, 17 в м. Чернігові, з якого слідує, що ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом «FordFocus» д.р.н. НОМЕР_1 , під час заїзду на місце стоянки пошкодила транспортний засіб «Chery Tiggo» д.р.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . Винною у скоєнні ДТП, в результаті якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, є ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до договору (полісу) № AT/2859279 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02 лютого 2023 року. Розмір франшизи становить 1 600,00 грн, а страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 160 000,00 грн.

18 квітня 2023 року позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про ДТП від потерпілого та із заявою про страхове відшкодування.

17 травня 2023 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 уклали угоду про розмір страхового відшкодування, у пунктах 2, 3 якої досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 18 квітня 2023 року, складає 29 600,00 грн. Сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається з урахуванням франшизи, яка за полісом AT/2859279 складає 1 600,00 грн, у розмірі 28 000,00 грн.

Зі страхового акту № ЦВ/23/1899, складеного відповідачем 17 травня 2023 року, вбачається, що розмір страхового відшкодування склав 28 000,00 грн.

На підставі зазначеного страхового акту 17 травня 2023 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 28 000,00 грн.

ОСОБА_2 сплатила позивачу 1 600,00 грн в якості франшизи.

Згідно із рахунком-фактурою № від 21 квітня 2023 року, складеним ПрАТ «Чернігів-Авто», загальна вартість робіт та запчастин (матеріалів), необхідних для ремонту транспортного засобу «Chery Tiggo» д.р.н. НОМЕР_2 , складає 69 135,78 грн з ПДВ.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої (автотоварознавчої) експертизи № СЕ-19/125-23/13150-АВ від 12 січня 2024 року, складеного судовим експертом Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Малишком О.В., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Chery Tiggo 8», д.р.н. НОМЕР_2 , 2020 року випуску, об`ємом двигуна 1 498 куб. см, VIN: НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження у ДТП 18 квітня 2023 року, станом на момент проведення експертизи може становити 69 753,30 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 лютого 2024 року у справі № 750/8300/23 частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ТДВ СК «Альфа-Гарант», про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті ДТП. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 18 400,04 грн (втрата товарної вартості транспортного засобу). В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормою статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері на час виникнення спірних правовідносин регламентував Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно із статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац 1 пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Статтею 28 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно з пунктами 34.1, 34.2 статті 34 Закону № 1961-ІV страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

У відповідності до пункту 34.3 статті 34 Закону № 1961-IV якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися, зокрема зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Разом з тим, пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У відповідності до пункту 36.7 статті 36 Закону № 1961-IV рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 686/5234/15-ц зазначено, що: «ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» виконано свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку оцінено шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та у визначені Законом строки виплачено страхове відшкодування. Так як Закон не встановлює обов`язку страховика коригувати розмір страхового відшкодування залежно від коливання курсу валюти та відповідної зміни вартості відновлювального ремонту, у суду не було правових підстав для стягнення зі страхової компанії на користь позивача додаткової суми страхового відшкодування, обрахованого з розміру матеріального збитку, визначеного у цінах на день проведення експертизи».

У постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 357/3729/17 вказано, що: «угодою від 23 грудня 2016 року, укладеною між ОСОБА_5 і ПАТ «Страхова компанія «Країна», сторони досягли згоди про розмір матеріальних збитків за страховим випадком, який відбувся 17 листопада 2016 року, та визначили його у розмірі 12 228 грн 53 коп. В угоді ОСОБА_5 засвідчено, що вона згодна із розміром страхового відшкодування, на проведенні експертизи не наполягала та після його отримання не матиме матеріальних претензій до ПАТ «Страхова компанія «Країна» (а.с. 87). Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закону, дійшли помилкового висновку про те, що страховик своє зобов`язання перед позивачкою по виплаті погодженої суми страхового відшкодування не виконав, своєю відмовою у здійсненні страхового відшкодування він відмовився від згоди досягнутої з позивачкою щодо суми страхової відшкодування. Суди у порушення зазначених положень закону не звернули уваги на те, що факт перерахування ПАТ «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_5 страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі».

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2019 року у справі № 564/1682/16-цзазначено, що: «05 серпня 2016 року позивач та ПАТ СК «Провідна» уклали угоду про розмір страхової виплати і спосіб здійснення страхового відшкодування, згідно з якою розмір страхового відшкодування було визначено у розмірі 14677,12 грн та зазначено, що після виплати страхового відшкодування в цьому розмірі обов`язок страховика вважається виконаним. Підписавши вказану угоду, сторони погодилися з усіма її умовами. Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності умислу в діях відповідача і самого факту обману при укладенні оспорюваної угоди позивач суду не надав. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 17 серпня 2016 року позивач отримав від ПАТ СК «Провідна» страхове відшкодування у сумі 14 677,12 грн, розмір якого був визначений та погоджений укладеною між сторонами угодою від 05 серпня 2016 року. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок апеляційного суду про те, що ПАТ СК «Провідна» виконала свої зобов`язання, передбачені законодавством щодо виплати страхового відшкодування позивачу, а отже заявлені вимоги до ПАТ СК «Провідна» задоволенню не підлягають.

У справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд (постанова від 21 березня 2018 року), залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV. Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.

Крім того, у справі № 333/2096/17 Верховний Суд (постанова від 10 червня 2020 року), скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

У справі, яка переглядається, встановлено, що 18 квітня 2023 року після отримання від позивача повідомлення про ДТП та заяви про страхове відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» направило свого представника для проведення огляду пошкодженого автомобіля «Chery Tiggo 8», д.р.н. НОМЕР_2 , у зв`язку з чим було складено протокол огляду транспортного засобу від 18 квітня 2023 року, який підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень (а.с. 37, 38).

17 травня 2023 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 уклали угоду про розмір страхового відшкодування, відповідно до якої сторони на підставі пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» досягли згоди про розмір матеріального збитку та розмір страхового відшкодування, а також не наполягають на проведені оцінки, експертизи пошкодженого майна (а.с. 146).

В пунктах 2, 3 зазначеної угоди страховик та потерпілий досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 18 квітня 2023 року, складає 29 600,00 грн. Сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається з урахуванням франшизи, яка за полісом AT- складає 1 600,00 грн, у розмірі 28 000,00 грн.

Згідно із пунктом 4 угоди сторони підтвердили, що вказана сума страхового відшкодування у розмірі 28 000,00 грн є остаточною, вони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій щодо розміру цієї суми та строків її виплати.

Отже, за встановленими у цій справі обставинами потерпіла особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку, тому експертиза (оцінка) для визначення розміру шкоди до здійснення страхового відшкодування не проводилася.

Такі дії сторін відповідають положенням пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, в силу якого страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 17 травня 2023 року відповідачем було складено страховий акт, затверджено розрахунок страхового відшкодування та виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 28 000,00 грн (а.с. 26, 42).

Стягуючи зі страховика на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 21 753,26 грн як різницю між фактичним розміром шкоди і виплаченою страховим узгодженою сумою за полісом АТ- від 02 лютого 2023 року у розмірі 28 000,00 грн, суд першої інстанції викладеного вище не врахував та з огляду на наявність угоди про розмір страхового відшкодуванняіз узгодженим сторонами розміром страхової виплати дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку виплати понад узгоджену суму.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Договір є універсальним регулятором приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Змістом положень частини першої статті 627 ЦК України установлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому згідно з частиною першою статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

В підписаній ОСОБА_1 угоді про розмір страхового відшкодування зазначено, що він та страховик на підставі пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV дійшли згоди про розмір матеріального збитку та розмір страхового відшкодування, не наполягають на проведені оцінки та/або експертизи пошкодженого майна, а узгоджена сума страхового відшкодування у розмірі 28 000,00 грн є остаточною і сторони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій щодо розміру цієї суми.

Тобто, за змістом вказаного узгодження ОСОБА_1 , діючи добровільно, на власний розсуд погодився із розміром страхового відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» в сумі 28 000,00 грн та правовими наслідками такої виплати, а заявлена в подальшому вимога до страхової компанії суперечить як попередній поведінці позивача, так і засадам розумності та диспозитивності.

Відомостей про те, що ОСОБА_1 підписав вказане узгодження під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали справи не містять.

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 грудня 2023 року в подібній справі № 759/28079/21, яка передавалась на розгляд як Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, так і Великої Палати Верховного Суду.

Наявність рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 лютого 2024 року у справі № 750/8300/23 вищевказаних висновків у даній справі не спростовує.

Також, про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 свідчить і той факт, що рахунок-фактуру № щодо суми відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу у розмірі 69 136,00 грн він як замовник (власник, платник) отримав у ПрАТ «Чернігів-Авто» 21 квітня 2023 року, тоді як угоду про розмір страхового відшкодування на суму 28 000,00 грн він уклав із ТДВ СК «Альфа-Гарант» 17 травня 2023 року.

Наведене повністю спростовує доводи позивача про те, що на час узгодження з відповідачем розміру страхового відшкодування він не мав змоги належним чином оцінити розмір заподіяних збитків та погодився на страхову виплату без проведення експертизи, а дізнався про реальну вартість запчастин, матеріалів і робіт лише після того як звернувся до ПрАТ «Чернігів-Авто» з приводу ремонту його транспортного засобу.

Посилання позивача, які були покладені судом першої інстанції в основу оскаржуваного рішення, на висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 320/9174/15-ц є нерелеватними спірним правовідносинам, оскільки у зазначеній справі № 320/9174/15-ц між потерпілою в ДТП особою і страховиком винуватця ДТП не укладався договір про врегулювання страхового випадку, а саме щодо розміру страхового відшкодування, яке підлягає виплаті.

Отже, суд першої інстанції, незважаючи на узгодження потерпілим та страховиком суми страхового відшкодування та виплату цієї суми страховиком, з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 320/9174/15-ц, помилково стягнув з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в сумі 21 753,26 грн як різницю між фактичним розміром шкоди і узгодженою сумою страхової виплати за полісом АТ- від 02 лютого 2023 року.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2024 року про задоволення позову ОСОБА_1 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат

За приписами частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то з позивача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем у межах даної справи, а саме 1 816,80 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Щодо оскарження рішення суду апеляційної інстанції

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» 1 816,80 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній