Провадження № 22-ц/812/559/25 Головуючий суду першої інстанції Муругов В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року м. Миколаїв Справа № 468/2418/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 року, повне судове рішення складено 11 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Муругова В.В., в залі судового засідання в м. Баштанка, за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк», Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 30 квітня 2019 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, за яким позивач надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 46,8% річних.

Відповідачка не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснила щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом.

Вказаними діями ОСОБА_1 істотно порушує умови угоди та не в повному обсязі виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість перед Банком, яка станом на 14 листопада 2024 року становить 13 856.49 грн, із яких: 8 646.98 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 209.51 грн заборгованість за процентами.

Посилаючись на викладене АТ «А-Банк» просило суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 30 квітня 2019 року в розмірі 13 856.49 грн.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що як встановлено з наданих позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, витягу з Умов і правил надання банківських послуг, за якими передбачена сплата процентів, ці документи не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви від 30 квітня 2019 року.

Підписання відповідачкою перед укладенням відповідного кредитного договору паспорту споживчого кредиту, який передбачав різні розміри нарахування процентів в залежності від виду кредитної картки, є виконанням кредитодавцем переддоговірного обов`язку по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця, але такий паспорт споживчого кредиту не є свідченням того, що сторони погодили порядок та розмір нарахування процентів за користування відповідачем кредитними коштами.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, також підписана сторонами Анкета-заява від 30 квітня 2019 року не містить посилання на конкретні розміри процентної ставки, що за відсутності належних доказів, які б достовірно підтверджували прийняття представлених банком умов та тарифів відповідачем та приєднання до них як другої сторони до запропонованого договору, що є підставою для відмови у стягненні з відповідачки заборгованості за процентами.

Відповідачка повністю повернула фактично отримані нею за кредитним договором кошти, внаслідок чого вона не має заборгованості за тілом кредиту перед позивачем станом на заявлену в позові дату.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального права просило його скасувати та ухвалити нове, яким вимоги позову задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідачка в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку.

Боржниця користувалась кредитом, значить ознайомилась з Умовами і правилами надання банківських послуг в АТ «А-Банк» і погодилась з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Позичальниця отримала кредитну картку та скористалась кредитними коштами, тобто вона погодилась з умовами, що діяли на момент зняття коштів і вже повинна була сплачувати процентну ставку.

В матеріалах справи наявні не тільки тарифи із сайту Банку, а Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та багато іншого.

Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор між сторонами погоджено, а саме його зазначено особисто відповідачкою в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Банку, яку вона підписала власноруч.

Щодо сумнівів суду відносно розрахунку заборгованості то вони є необґрунтованими, однак на підтвердження вартості розрахунку Банк надав банківську виписку.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідачки не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 30 квітня 2019 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «А-Банк» з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки.

Крім цього у Анкеті-заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідна з його умовами примірник договору про надання банківських послуг згідна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.а-bank.com.ua. Вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті A-Банку www.а-bank.com.ua.

Між тим в Анкеті-заяві позичальниці нарахування процентів не передбачено.

На підставі вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» відповідачці надано грошові кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Факт отримання кредитних коштів відповідачкою підтверджується, зокрема, наданою випискою з карткового рахунку за 2019- 2024 роки.

Згідно з довідкою АТ «А-Банку», за період дії договору ОСОБА_1 була видана одна картки, строк дії якої до 10/2027.

У відповідності до довідки за лімітами, ОСОБА_1 30 квітня 2019 року відкритий кредитний ліміт у сумі 1 000 грн, який у подальшому збільшувався та зменшувався: 13 серпня 2019 року до 15 000 грн; 06 вересня 2019 року до 30 000 грн; 17 січня 2020 року до 45 000 грн; 28 травня 2020 року до 19 230 грн; 01 березня 2022 року до 15 422 грн; 30 січня 2023 року до 11 030 грн; 30 січня 2023 року до 11 030 грн; 28 листопада 2023 року до 8 646.98 грн; 23 лютого 2024 року до 8 700 грн.

Заборгованість відповідачки згідно з розрахунками позивача станом на 14 листопада 2024 року становить 13 856.49 грн, із яких: 8 646.98 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 209.51 грн заборгованість за процентами.

За приписами частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦГІК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів апеляційного суду рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає повною мірою.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ІДК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 етапі 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких . заявою хоча б однієї із сторін мас бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором ба або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦПК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих. кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими вій ознайомлений.

У Анкеті-заяві позичальниці на отримання кредитної картки від 30 квітня 2019 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про сплату процентів по кредиту та інших платежів.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім кредиту, стягнути складові його вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», розміщеного на сайті https://www.a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» та тарифи банку - не містять підпису відповідачки та дати затвердження.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданні банком Витяг з Умов та правил та тарифи користування кредитною карткою були надані при укладенні договору позичальниці та яка ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про надання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами їх розміри, порядок нарахування та сплати.

Разом з тим згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальниці, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальницею запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30 квітня 2019 року шляхом підписання тільки Анкети-заяви.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді стягнення процентів по кредиту.

Саме такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

В цій постанові Великої Палати Верховного Суду також зазначено, що з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи захисту інтересів споживачів» прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООП та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-12/2013 від 11 липня 2013 року та основні засади цивільного законодавства пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Приписи частин 4 статті 263 ЦПК України визначають, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За такого, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальницею АТ «А-Банк» дотрималося основних засад цивільного законодавства щодо повідомлення споживачки про умови кредитування узгодження зі споживачкою саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зокрема розмір та порядок сплати процентів.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві про одержання кредиту домовленості сторін про сплату процентів у розмірах, інших платежів, визначених банком, виду картки, яку отримала позичальниця, надані Умови та правила надання банківських послуг самі по собі не можуть розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи.

З цих підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що договір приєднання підпису під публічно розміщеними умовами не потребує.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в Анкеті- заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування грошовим кредитом, їх розмір та порядок сплати, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що в наданому позивачем паспорті споживчого кредиту викладені всі умови кредитування, з якими погодилася й підписала відповідачка, є безпідставними з огляду на таке.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 дійшов правового висновку, що « під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по паданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

При цьому посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20 не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки за ієрархією судових рішень, у цьому випадку застосуванню підлягає правовий висновок саме Верховного Суду у складі Об`єднаною палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.

До спірних правовідносин також не підлягають застосуванню положення частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https: а-bank.com.ua./terms), неодноразово змінювалися самим AT «А-Банк» у період моменту виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду і вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, які є найбільш сприятливими для задоволення позову.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що фактичне використання кредитної картки з встановленим відповідним грошовим лімітом свідчить про визнання позичальницею наявності між сторонами справи відповідних правовідносин, що передбачають обов`язок повернення запозичених коштів. Водночас, такі обставини не дають суду можливість задовольнити позовні вимоги в частині стягнення боргу за процентами, оскільки відсутні погоджені сторонами умови для нарахування таких процентів. При цьому наявність правовідносини між сторонами під сумнів судом першої інстанції не ставиться.

За такого у справі, що переглядається, позовні вимоги про стягнення заборгованості в частині отриманих та неповернутих запозичених відповідачкою коштів є обґрунтованими.

При визначенні розміру заборгованості таких коштів суд першої інстанції врахував надану позивачем банківську виписку з карткового рахунку, за якою протягом 2019-2024 років позивачем з наданих грошових коштів списувались проценти за користування коштами, що не були передбачені умовами договору про надання банківських послуг від 30 квітня 2019 року. За цей період таке списання як встановлено судом першої інстанції відбулося у загальному розмірі 20 425.35 грн. Банк заявив вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту у розмірі 8 646.98 грн без урахуванням списаних Банком процентів. За такого колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо можливості застосувати правило взаємозаліку із заявленої Банком суми за тілом кредиту відрахувати суму списаних процентів, яка є значно більшої, а тому свідчить про відсутність у відповідачки, станом на визначену дату, боргу за укладеним кредитним договором.

Отже, в задоволенні позовних вимог Банку правильно відмовлено судом першої інстанції.

Таким чином аргументи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 року, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 29 квітня 2025 року.