Справа №751/4673/24
Провадження №2/751/442/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

з участю секретарів судового засідання Шевченко А.О., Усік Ю.О.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Пузік А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії в порядку Закону України «Про захист прав споживачів»,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Газорозподільні мережі України», в якому просить: визнати незаконними дії відповідача щодо не встановлення їй індивідуального лічильника газу як побутовому споживачу у кв. АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача встановити їй індивідуальний лічильник газу як побутовому споживачу за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявлені вимоги мотивує тим, що вона є власником кв. АДРЕСА_1 та побутовим споживачем газу. У квартирі встановлена одна газова плита, нарахування за спожитий газ здійснюється на шість осіб. У будинку по АДРЕСА_3 з 01.03.2017 введено в експлуатацію загальнобудинковий прилад обліку газу, її квартира не обладнана індивідуальним лічильником газу. Зазначає, що на її неодноразові звернення з вимогою встановити індивідуальний лічильник газу АТ «Чернігівгаз» та Чернігівська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» відмовляли. Зокрема, на її звернення від 21.02.2024 повідомили, що на буд. АДРЕСА_3 встановлено загальнобудинковий прилад обліку газу, а квартирний лічильник газу вона може встановити за власні кошти. Вважає, що дане рішення є незаконним і порушує її права як споживача комунальних послуг відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживача».

27.05.2024 ухвалою судді позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

12.06.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказують, що відповідно до Кодексу ГРМ за адресою позивача встановлено загальнобудинковий лічильник газу. Відповідно до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» побутові споживачі природного газу фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Також, відповідно до шостого абзацу пункту 4 Тимчасового положення, у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) вiн може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Тому вважають, що не існує жодного нормативного акту, який би вказував на обов`язок відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу за умови забезпечення його комерційним обліком газу загальнобудинковим лічильником відповідно до Закону (а.с. 17-26)

24.07.2024 ухвалою судді постановлено розляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного проваження з повідомленням (викликом) сторін.

18.11.2024 ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.47-48).

У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов, просила відмовити у його задоволенні. Додатково пояснила, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» та Чернігівська філія вказаного товариства не є правонаступниками АТ «Чернігівгаз». Загальнобудинковий лічильник у будинку позивача на час початку діяльності Чернігівська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» - 01.12.2023 вже було встановлено попереднім оператором, на підставі яких документів інформації не має. Нарахування за спожитий природний газ за особовим рахунком позивача здійснюється оператором на двох осіб. Підтвердила, що дійсно позивачка зверталась до відповідача із заявою про встановлення індивідуального лічильника обліку газу, на що 21.02.2024 їй було надано письмову відповідь.

Треті особи до судового засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримують (а.с. 58, 62, 65, 74, 75, 76, 78).

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2000, виданого Виконавчим комітетом Новозаводської районної ради згідно з розпорядженням № 1258 від 18.12.2000, ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8) та споживачем послуг постачання/розподілу природного газу, відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 , квартира обладнана газовою плитою для приготування їжі, нарахування за спожитий природний газ здійснюється на шість осіб.

Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради станом на 11.12.2024 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.71).

Згідно відповіді Чернігівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» №ЧнФ/100/Сл-1097/0224 від 21.02.2024 на звернення ОСОБА_1 слідує, що по будинку за адресою: АДРЕСА_3 , введено в експлуатацію загальнобудинковий прилад обліку газу за рахунок Оператора ГРМ. Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» №3533-VІ визначено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані припинити розподіл природного газу споживачам, які використовують природний газ без його комерційного обліку, у разі відмови таких споживачів від встановлення лічильників газу з 01.01.2018. Згідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 № 620 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку», у разі незгоди власника квартири розраховуватися за спожитий газ за показниками будинкового вузла обліку на будинок він може встановити квартирний лічильника газу окремо на квартиру за власні кошти. Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України, але методика компенсації грошових коштів на даний час КМУ не розроблена (а.с 10-11).

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на, зокрема, захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 21 цього Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до п.3, п.4, п.7 ч.1 ст.21 вказаного Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 р., який втратив чинність з 01.05.2019 р., а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 р., який введено в дію з 01.05.2019 р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а споживач - оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Постановою НКРЕКП №2492 від 30.09.2015 року затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС).

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС, Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Згідно з пп.1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП 30.09.2015р. за № 2498, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно з п.2.1 Типового договору оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором..

Відповідно до ч.2, 3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу», приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у ч.1 ст.2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно з п.10 гл. 2 розділу Х Кодексу ГРС установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» №3533-VI від 16.06.2011, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством.

Побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Підпунктом «а» пункту 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на момент встановлення ЗВОГ в будинку позивача) передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

На час виникнення спірних правовідносин, а саме звернення позивача до відповідача з заявою про встановлення індивідуального газового лічильника та на час розгляду справи, пп. «а» п.1 ч.1 ст.6 вказаного Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Так, суд вважає встановленим та доведеним, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» є Оператором ГРМ, тобто виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням, а позивач - споживачем природного газу.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивач приєднався до Типового договору розподілу природного газу, оскільки щомісячно споживає природний газ та сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Відповідно до умов Типового договору ТОВ «Газорозподільні мережі України», як Оператор ГРМ, взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивач взяв на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Наведеними вище спеціальними законами у сфері регулювання ринку природного газу обов`язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб`єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому, законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Отже, законом не передбачено покладення на споживача обов`язку фінансувати витрати зі встановлення лічильника газу у багатоквартирному будинку, в якому розташована його квартира, або ж у його квартирі.

Судом встановлено, що фактичною підставою відмови позивачу у встановленні індивідуального газового лічильника за рахунок Оператора ГРМ є встановлення в багатоквартирному будинку, в якому мешкає позивач, загальнобудинкового лічильника газу, що сторонами не оспорюється.

При цьому, як встановлено судом, ЗВОГ був встановлений за ініціативою ПАТ «Чернігівгаз», правонаступником якого є АТ «Чернігівгаз», доказів про наявність попередньої згоди споживачів (власників квартир), у т.ч. позивача, на встановлення загальнобудинкового лічильника газу у багатоквартирному будинку, в якому мешкає позивач, суду не надано.

В той же час, для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку, оскільки мав у договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку (квартир), експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку.

ТОВ «Газорозподільні мережі України» не погоджується з вимогою позивача як побутового споживача щодо встановлення індивідуального квартирного лічильника газу, посилаючись, зокрема, на те, що встановлення індивідуальних лічильників за рахунок газорозподільних підприємств там, де встановлено будинковий лічильник природного газу, не передбачено.

Проте, в Законі України «Про забезпечення комерційного обліку газу» відсутні будь-які положення, які б передбачали встановлення для однієї категорії споживачів виключно індивідуальних газових лічильників, а для іншої категорії споживачів загальнобудинкових приладів обліку газу, а тому суд вважає, що відповідно до цього Закону Оператор ГРМ не вправі одноособово вирішувати питання, який саме газовий лічильник має бути встановлений для споживача - індивідуальний чи загальнобудинковий.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року (справа №214/2435/17, провадження №14-347цс18) дійшла висновку, що відмова відповідача (газорозподільної організації) встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. Волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Зміст ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання.

Стаття 6 цього Закону визначає обов`язок газорозподільної організації встановити квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Отже, на відповідача АТ «Чернігівгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу побутовим споживачам, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Право позивача на забезпечення індивідуальним лічильником газу встановлено законодавством, додаткового визнання цього права судовим рішенням не потребується, а тому суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку буде зобов`язання відповідача ТОВ «Газорозподільні мережі України» за свій рахунок здійснити встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі позивача, оскільки відповідач відмовляється це зробити.

На думку суду, такий спосіб захисту відповідає змісту порушеного права та характеру порушення, ґрунтується на вимогах закону та дозволяє забезпечити ефективне і реальне поновлення порушених прав позивача.

Крім того, таке вирішення спору буде відповідати державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачу індивідуального лічильника забезпечить оплату ним саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Доводи відповідача про те, що позивач забезпечений згідно з вимогами Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» лічильником газу, а саме встановленим загальнобудинковим приладом обліку газу, відхиляються судом, оскільки відмова відповідача встановити індивідуальний газовий лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує її права. З урахуванням вимог ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», волевиявлення позивача на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем спосіб захисту своїх прав (встановлення індивідуального лічильника газу як побутову споживачу), повністю узгоджується з правовими нормами і буде ефективним захистом порушеного права позивача, а тому позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16, 526, 626, 629 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017р., ст. 5, 6 «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ст. 8 Закону України «Про ринок природного газу», керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 259, 263-265, 268, 279, 352-354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», - задовольнити.

Визнати незаконними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» щодо невстановлення ОСОБА_1 індивідуального лічильника газу як побутовому споживачу у квартирі АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» встановити ОСОБА_1 індивідуальний лічильник газу як побутовому споживачу, за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211грн 20 коп (одну тисячу двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складене 07.04.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», адреса місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд.1, .

Треті особи: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Головуючий - суддя І. В. Яременко