КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 756/1639/25
провадження № 22-ц/824/8342/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, третя особа: Департамент з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про звільнення майна з-під арешту, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Овсяннікової Ксенії Володимирівни на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року в складі судді Ткач М. М.,

встановив:

04.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, третя особа: Департамент з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про звільнення майна з-під арешту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О.П., він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Розпорядження Київського міського голови від 19 лютого 2016 року №125/1 «Про перейменування бульвару, вулиць, площі та провулків у місті Києві» вулицю Мате Залки перейменовано на вулицю Олександра Архипенка.

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №298433668 від 08.02.2022, державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ Микитенко О. В. 12.12.2008 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Позивач звернувся до виконавчого органу Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація) Департаменту з питань реєстрації з адвокатським запитом з проханням надати письмову інформацію щодо підстав накладення арешту на майно ОСОБА_1 , а саме квартиру АДРЕСА_2 ; надати належним чином завірені копії документів, що стали підставою для накладення арешту на майно ОСОБА_1 ; надати належним чином завірену копію постанови, виданої 02.12.2008 старшим слідчим прокуратури м. Ялта.

Позивачем була отримана відповідь за №074/07/1-597 від 23.02.2022, в якій зазначено, що відповідно до Журналу обліку надходження (вибуття) реєстраційних справ, реєстраційна справа №000, а саме заява про державну реєстрацію права власності №23305626 від 19.07.2017 та документи, сформовані державним реєстратором Департаменту Микитенко О. перебувають на обліку в Департаменті. Документи (постанова б/н від 02.12.2008 старшого слідчого прокуратури м. Ялта), на підставі яких Першою ялтинською державною нотаріальною конторою накладено арешт на все майно ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження : 8289092) відсутні на обліку в Департаменті.

У відповідь на адвокатський запит до прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя зазначено, що інформація про номер, дату реєстрації, правову кваліфікацію кримінального провадження в рамках якого було накладено решт на квартиру позивача, інформація щодо процесуального статусу в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 та щодо стану досудового розслідування в прокуратурі Автономної Республіки Крим відсутня. Надати належним чином завірену копію постанови від 02.12.2008, винесену старшим слідчим прокуратури міста Ялти неможливо, у зв`язку з відсутністю матеріалів кримінального провадження у відповідача.

Арешт на майно був накладений постановою б/н від 02.12.2008 слідчого прокуратури м. Ялта.

Підстави накладення такого арешту позивачу не відомі, виконавчі провадження з приводу даного майна відсутні.

Враховуючи обставини справи позивач вважає, що відсутні підстави для арешту його майна, а існування заборони в Реєстрі є безпідставною.

Позивач просив суд скасувати арешти та заборони відчуження належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 , накладені постановою № б/н від 02.12.2008 старшого слідчого прокуратури м. Ялта, реєстраційний номер обтяження 3199717, номер запису про обтяження 8289092. Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про скасування арешту майна.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що арешт на нерухоме майно позивача був накладений в порядку досудового слідства у кримінальній справі до набрання чинності КПК України 2012 року, відповідно до КПК України 1960 року, згідно з яким скасування арешту відбувалось, зокрема, під час ухвалення вироку в порядку ст. 234 КПК України або судом в порядку виконання вироку в порядку ст. 409, 411 КПК України.

За таких обставин, питання щодо зняття арешту з майна не може бути вирішено в порядку цивільного процесуального судочинства, так як арешт на майно був накладений в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні. Таким чином, враховуючи вищевикладене, заявлені вимоги слід розглядати за правилами кримінального судочинства в порядку, визначеному КПК України 1960 року.

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що у постанові Подільського районного суду м. Києва від 18.03.2016 у справі № 758/649/16-ц, яка доступна у вільному доступі за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/56794409, серед іншого, зазначається, що вироком Апеляційного суду АР Крим від 25 травня 2009 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 69, п.п. "г", "е" ст. 93, ч. 2 ст. 17, п.п. "г", "е" ст.93 КК України в редакції 1960 року та ч. 1 ст. 263 КК України КК України і призначено покарання із урахуванням ст. 42 КК України в редакції 1960 року у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

21.02.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Овсяннікова К.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що зі змісту постанови Подільського районного суду м. Києва від 18.03.2016 у справі № 758/649/16-ц не вбачається жодної інформації щодо накладення арешту на спірне майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 (не вказано суб`єкта, який наклав арешт, не вказано номер кримінальної справи (провадження) в межах, якої було накладено арешт, не вказано процесуальний статус ОСОБА_1 та підстав накладення такого арешту) та взагалі не зрозуміло чи має дана постанова будь-яке відношення до справи щодо накладання арешту на майно позивача.

Суд першої інстанції, ґрунтуючись лише на власних припущеннях, пов`язує наявність постанови Подільського районного суду м. Києва від 18.03.2016 у справі № 758/649/16-ц із заявленим предметом позову, а саме зняття арешту з майна, що належить позивачу.

Судом першої інстанції не було досліджено матеріали кримінальної справи (провадження) відносно позивача, не було встановлено наявність таких матеріалів та їх відношення до накладеного арешту, а також проігноровано то факт, що сам відповідач повідомив про відсутність у нього матеріалів кримінальної справи ( провадження відносно позивача), а звернення позивача до суду зумовлене необхідністю захисту його майнових прав та має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

21.03.2025 прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Посилається на те, що скаржник в апеляційній скарзі не обґрунтовує неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, оскільки в оспорюваній ухвалі суду наведені доводи щодо порядку визначення судочинства при розгляді даного спору та мотиви прийняття відповідного рішення.

В той же час, скаржник не надає протилежні відомості щодо спростування зазначених мотивів суду, не зазначає, які саме докази судом не прийняті до уваги та недосліджені.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Овсяннікова К. В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя - Пономаренко А. Є. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що Першою ялтинською державною нотаріальної контору накладено арешт на все майно ОСОБА_1 на підставі постанови від 02 грудня 2008 року старшого слідчого прокуратури міста Ялта.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, Подільський районний суд міста Києва виніс постанову від 18 березня 2016 року у справі №758/649/16-к , якою задовольнив клопотання захисника ОСОБА_1 - Вінса А. І. у кримінальній справі, розглянутій в порядку КПК 1960 по обвинуваченню: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ст. 69, п.п. "г", "е" ст. 93, ч. 2 ст. 17, п.п. "г", "е" ст.93, КК України в редакції 1960 року та ч. 1 ст. 263 КК України.

Застосував відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженого вироком Апеляційного суду АР Крим від 25 травня 2009 року Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо вдосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-V111.

Зарахував ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у строк відбування покарання 227 днів попереднього ув`язнення з 16 листопада 2008 року по 30 червня 2009 року, включно, як 454 дні позбавлення волі.

Таким чином судом встановлено, що вироком Апеляційного суду АР Крим від 25 травня 2009 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 69, п.п. "г", "е" ст. 93, ч. 2 ст. 17, п.п. "г", "е" ст.93, КК України в редакції 1960 року та ч. 1 ст. 263 КК України КК України і призначено покарання із урахуванням ст. 42 КК України в редакції 1960 року у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

У справі, яка переглядається, позивач оскаржує арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Ця правова норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960 року, про що правильно зазначено судом першої інстанції.

Порядок щодо скасування арешту на майно було передбачено таким чином - на підставі постанови слідчого в порядку частини шостої 126 КПК України 1960 року, або судом під час попереднього судового засідання в порядку статті 253 КПК України 1960 року, під час ухвалення вироку в порядку статті 324 КПК України 1960 року, або судом в порядку виконання вироку в порядку статей 409, 411 КПК України 1960 року.

Згідно зі статтею 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно з пунктами 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема щодо виконання вироку у частині цивільного позову чи конфіскації майна.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зазначала про таке.

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами КПК України 1960 року та завершено у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18)) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19)). Залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його потрібно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17).

Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц).

У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала наведені висновки щодо юрисдикції спорів та зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу (пункти 51, 52).

У цій справі судом встановлено, що вироком Апеляційного суду АР Крим від 25 травня 2009 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 69, п.п. "г", "е" ст. 93, ч. 2 ст. 17, п.п. "г", "е" ст.93, КК України в редакції 1960 року та ч. 1 ст. 263 КК України КК України і призначено покарання із урахуванням ст. 42 КК України в редакції 1960 року у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

З огляду на вказане вище у сукупності, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що питання про скасування арешту, за встановлених обставин цієї справи, який був накладений за правилами кримінального судочинства 1960 року, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки арешт було накладено на майно позивача (обвинуваченого) під час досудового слідства у кримінальній справі, за результатами розгляду якої відносно позивача було ухвалено вирок з конфіскацією всього його майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що зі змісту постанови Подільського районного суду м. Києва від 18.03.2016 у справі № 758/649/16-ц не вбачається жодної інформації щодо накладення арешту саме на квартиру АДРЕСА_2 є необґрунтованими з огляду на те, що постановою слідчого прокуратури міста Ялта від 02 грудня 2008 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , а вироком Апеляційного суду АР Крим від 25 травня 2009 року ОСОБА_1 було призначено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Пов`язаність накладеного арешту на все майно ОСОБА_1 старшим слідчим прокуратури міста Ялта з кримінальної справою, розгляд якої закінчено постановленням 25 травня 2009 року вироку Апеляційним судом АР Крим відносно ОСОБА_1 з призначенням покарання, яке, в тому числі, передбачало конфіскацію всього його майна, є очевидною.

Відсутність матеріалів кримінального провадження у відповідача на підвідомчість даного спору не впливає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, судом правильно застосовано положення пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Овсяннікової Ксенії Володимирівни залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.04.2025.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук