_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1010/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29.04.2025 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі:

- секретаря судового засідання Дімової Є.В.,

- представника позивача Башука Д.С.,

- відповідача ОСОБА_1 ,

- представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим грошовим зобов`язанням у виді інфляційних втрат та 3 % річних за користування кредитними коштами,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року до Київського районного суду м. Одеси з позов звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі також позивач), поданим в його інтересах представником Коваленком Сергієм Олеговичем до ОСОБА_1 (далі також відповідач) про стягнення заборгованості за простроченим грошовим зобов`язанням в порядку ст. 625 ЦК України у розмірі 473 698,62 грн, з яких: 363 529,03 грн інфляційних втрат, 110 169,59 грн 3 % річних.

30.01.2025 представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог до 422 556,41 грн, з яких: 320 150,45 грн інфляційних втрат, 102 405,96 грн 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі кредитного договору первісним кредитором (банком) відповідачу надано кошти (кредит). У забезпечення взятих зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки. У подальшому, право вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки на підставі договорів факторингу по ланцюгу факторів передано позивачу. Рішенням суду позовні вимоги фактора до позичальника були задоволені та з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором. Наступним рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки. Оскільки відповідачем не виконано обов`язок щодо погашення заборгованості, а предмет іпотеки не реалізовано під час виконання рішення суду, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 27.01.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи.

06.03.2025 до суду надійшов відзив.

Ухвалою суду від 12.03.2025 розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судові засідання призначалися на 02.04.2025 та 24.04.2025 відповідно.

У судовому засіданні, 24.04.2025, представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач та його представник у задоволені позову просили відмовити.

Фактичні обставини справи.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з такого.

З позовної заяви та долучених документів убачається, що 01.09.2005 між АТ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CNL-500/157/2005 в письмовій формі, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 39 900 доларів США.

06.09.2005, в забезпечення укладеного кредитного договору, між АТ «Райффайзен-банк Україна» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № PCNL-500/157/2005, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пінігіною Ж.О. за реєстровим № 7355, відповідно до якого в іпотеку кредитодавцю передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2014 у справі № 2-3983/11 позов фактора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CNL-500/157/2005 від 01.09.2005 в розмірі 332 201,81 грн, а також судові витрати в розмірі 1 820 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2017 у справі № 520/16441/16 позов фактора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволено. Ухвалено, в рахунок погашення заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № PCNL-500/157/2005 від 06.09.2005 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Документів про передачу права вимоги за вказаними кредитним договором та договором іпотеки відносно відповідача від АТ «Райффайзен-банк Україна» та/або його правонаступників до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суду не надано.

26.07.2024 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (клієнт) та ТОВ «Реалайнс Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № 07/2024/1-РА відповідно до якого клієнт передає (відступає) фактору за плату належні йому права вимоги до боржників, указаних у реєстрі, зокрема до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № CNL-500/157/2005 від 01.09.2005.

У цей же день, 26.07.2024, між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (клієнт) та ТОВ «Реалайнс Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В. за реєстровим № 1413, відповідно до якого клієнт передає (відступає) фактору за плату належні йому права вимоги до боржників, указаних в реєстрі, зокрема до відповідача ОСОБА_1 за договором іпотеки № PCNL-500/157/2005 від 06.09.2005.

06.12.2024 між ТОВ «Реалайнс Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Консалт Солюшенс» (фактор) укладено договір факторингу № 12/2024/1-КС відповідно до якого клієнт передає (відступає) фактору за плату належні йому права вимоги до боржників, указаних в реєстрі, зокрема до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № CNL-500/157/2005 від 01.09.2005.

У цей же день, 06.12.2024, між ТОВ «Реалайнс Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Консалт Солюшенс» (фактор) укладено договір факторингу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В. за реєстровим № 2150, відповідно до якого клієнт передає (відступає) фактору за плату належні йому права вимоги до боржників, указаних у реєстрі, зокрема до відповідача ОСОБА_1 за договором іпотеки № PCNL-500/157/2005 від 06.09.2005.

Позивач зазначає, що первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, згідно з умовами договору. Натомість відповідач свої зобов`язання не виконав, суму кредиту та нарахованих на неї процентів не повернув.

Наразі, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення виниклої заборгованості відповідача перед позивачем за простроченим грошовим зобов`язанням в порядку ст. 625 ЦК України у розмірі 422 556,41 грн, з яких: 320 150,45 грн інфляційних втрат, 102 405,96 грн 3 % річних.

Мотиви прийнятого рішення.

Так, основними засадами (принципами) судочинства, визначеними ч. 3 ст. 2 ЦПК України є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України).

З аналізу заяв по суті справи та наданих позивачем доказів випливає, що між відповідачем та первісним кредитором були укладені кредитний договір та договір іпотеки. У подальшому, на підставі ланцюга договорів факторингу, право вимоги за цими договорами передано позивачу.

З цього приводу суд зазначає, що факт надання/отримання кредиту, оплати за кредитом, період нарахування та сплати процентів, неустойки, комісій тощо є предметом доказування у справах цієї категорії. У разі передачі права вимоги від клієнта до фактора, окрім означеного, підлягають доказуванню обставини фактичної передачі права вимоги позивачу відносно відповідача, та підтвердження цього факту належними доказами, зокрема договором факторингу, актом приймання-передачі до нього прав вимоги, реєстру боржників та здійснення оплати фактором клієнту за цим договором.

Як установлено судом, на підтвердження переходу права вимоги за договорами факторингу по ланцюгу факторів, представником позивача до матеріалів справи не долучено належним чином складені та засвідчені документи, зокрема, документи щодо переходу у 2010 році права вимоги від ПАТ «ОТП Банк» (клієнт, правонаступник АТ «Райффайзен-банк Україна») до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (фактор) відносно відповідача. Відтак, установити порядок та обсяг заборгованості, яка передавалася відносно відповідача між цими юридичними особами, не має можливості.

Щодо договору факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (клієнт) та ТОВ «Реалайнс Фінанс» (фактор) позивачем не надано акт приймання-передачі реєстру боржників, самого реєстру (з наданого витягу незрозуміло, до якого саме договору факторингу сформовано реєстр), не долучено документів, які підтверджували б факт оплати за договором факторингу.

При цьому, умовами договору факторингу прямо ставиться в залежність перехід права вимоги за кредитними договорами з настанням указаних обставин (укладенням вказаних документів відповідно до п. 1.5., 6.2.3, 7.5 договору факторингу).

Окремо необхідно відмітити, що вказаним договором факторингу не передавалося право вимоги на майбутнє та нарахованої заборгованості як міри відповідальності в порядку ст. 625 ЦК України, а лише в обсязі портфеля заборгованості, яка була наявна на момент передачі виключно у виді тіла кредиту та нарахованих на нього процентів (п. 2.1. договору факторингу).

Відтак, безвідносно до іншого, подальше відступлення ТОВ «Реалайнс Фінанс» права вимоги в більшому обсязі, ніж передбачено договором факторингу, кваліфікується судом як вчинене за межами правосуб`єктності клієнта.

Щодо договору факторингу б/н від 26.07.2024, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (клієнт) та ТОВ «Реалайнс Фінанс» (фактор), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В. за реєстровим № 1413 не долучено акт приймання-передачі реєстру боржників, самого реєстру (з наданого витягу незрозуміло, до якого саме договору факторингу сформовано реєстр), не долучено документів, які підтверджували б факт оплати за договором факторингу.

При цьому, умовами договору факторингу прямо ставиться в залежність перехід права вимоги за іпотечними договорами з настанням указаних обставин (укладенням зазначених документів відповідно до п. 2.1., 2.3, 2.4., 4.10. договору факторингу).

Отже, укладення в подальшому між ТОВ «Реалайнс Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Консалт Солюшенс» (фактор) договору факторингу № 12/2024/1-КС від 06.12.2024 та договору факторингу б/н від 26.07.2024, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В. за реєстровим № 1413, вчинене за відсутності належних та допустимих доказів передачі права вимоги попередньому клієнту - ТОВ «Реалайнс Фінанс» в порядку та обсязі, передбаченому попередніми договорами факторингу.

Також, суд уважає за необхідне зауважити, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2014 у справі № 2-3983/11 та рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2017 у справі № 520/16441/16, які долучені позивачем до позовної заяви, не є допустимими доказами, оскільки знеособлені та не можуть підтверджувати означені позивачем фактичні обставини.

З урахуванням викладеного, суд, виявивши відсутність достатніх доказів на підтвердження факту передачі права вимоги в одній із ланок ланцюга факторів, позбавлений можливості перевірити наданий позивачем розрахунок в позові та підвередити/спростувати факт належної передачі права вимоги фактору (позивачеві).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись принципами змагальності сторін та диспозитивності судового розгляду суд доходить висновку, що позивачем не доведено перед судом належними, допустимими та достатніми доказами факт передачі права вимоги по ланцюгу факторів до позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов не підлягає до задоволення, судові витрати позивача не компенсуються.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 49, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим грошовим зобов`язанням у виді інфляційних втрат та 3 % річних за користування кредитними коштами відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К. А. Цирфа