Справа № 487/8728/23 Головуючий у 1-й інстанції Кузьменко В. В.
Провадження № 22ц/812/560/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої - судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 жовтня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Кузьменка В. В. в місті Миколаєві о 9 годині 35 хвилині зі складанням повного судового рішення у справі

за позовом

Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль»

(далі - ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ»)

до ОСОБА_1

про стягнення сум заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього за період з січня 2019 року по жовтень 2023 року включно суми боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 34 037 грн 71 коп. з урахуванням втрат від інфляції на суму 2 116 грн 53 коп. та трьох відсотків річних у розмірі 951 грн 71 коп.

В обґрунтування позову зазначало, що підприємство під час опалювальних сезонів у 2019-2023 роках здійснювало теплопостачання до будинку АДРЕСА_1 , у якому розташована квартира АДРЕСА_2 , що належить відповідачу на праві власності.

Між тим, відповідач ОСОБА_1 , на ім`я якого відкрито особовий рахунок, своїх зобов`язань зі сплати отриманих послуг з теплопостачання та абонентської плати за вказаний період не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути разом зі збитками від інфляції та 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання.

Задля примусового стягнення боргу, позивач 30 серпня 2021 року звернувся з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, але ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 20 жовтня 2022 року цей судовий наказ скасовано.

Тому, отримавши 2 жовтня 2022 року копію ухвали суду про скасування судового наказу, ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» використало своє право на подачу позову, який пред`явила до суду у листопаді 2023 року.

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 квітня 2024 року позов ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» задоволено, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь підприємства 34 037 грн 71 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію, 2 116 грн 53 коп. втрат від інфляції та 951 грн 71 коп. 3% річних. Розподілено судові витрати.

У червні 2024 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що він не був обізнаним про розгляд справи та ухвалення рішення, а тому не зміг довести необґрунтованості обставин, зазначених позивачем у позові.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 3 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 липня 2024 року скасовано, справу призначено до розгляду.

У відзиві на позов, відповідач ОСОБА_1 вважав позовні вимоги необґрунтованими, з огляду на їх недоведеність, так як позивачем до суду не надано доказів щодо надання послуг з теплопостачання до квартири відповідача, вжиття заходів до укладення з ним, як абонентом, договору, а також здійснення підприємством нарахувань за встановленими тарифами. За поданими до суду копіями нарядів на підключення системи опалення, його підключено до будинку АДРЕСА_1 абоненту ТОВ «Ніколаевдомсервіс», даних про підключення теплопостачання квартири АДРЕСА_2 за цією ж адресою відсутні. Тому ці обставини суперечать положенням Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», якими визначається, що належним доказом споживання теплової енергії є зафіксовані у встановленому законом порядку щомісячні показання засобу вимірювальної техніки вузла комерційного обліку.

Звернувся з заявою про застосування позовної давності.

У відповіді на відзив позивач заперечив доводи відповідача, зазначивши, що останній, як власник квартири АДРЕСА_3 , спільно з іншими власниками житлових та нежитлових приміщень за цією ж адресою, які підключені до системи централізованого теплопостачання, володіє та користується інженерною мережею з централізованого опалення цього будинку. До спільної системи теплопостачання будинку АДРЕСА_1 підприємством подано тепло у відповідності до рішень виконавчого комітету Миколаївської міської ради про дозвіл розпочати опалювальний період на всіх об`єктах житлового фонду у 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 році та виданих на його виконання нарядів задля виконання робіт. У цих нарядах має місце посилання на абонента ТОВ «Ніколаевдомсервіс», як балансоутримувача будинку, в якому мешкає відповідач.

Дійсно, у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме надання комунальних послуг з теплопостачання здійснюється на договірних засадах, для чого пунктом 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії визначається порядок укладення індивідуального договору зі споживачем, яким, зокрема, є наявність фактичних договірних відносин між теплопостачальником та споживачем. У цьому випадку, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або вебсайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли іншого рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з іншим виконавцем, вважається, що між теплопостачальником та споживачем укладено відповідний договір.

Тобто між сторонами у справі діють фактичні договірні відносини, за якими позивач постачає послуги з теплопостачання до будинку, в якому розташована квартира відповідача, а відповідач повинен оплатити надані послуги і абонентську плату, оскільки дані про від`єднання належної йому квартири в установленому порядку від внутрішньобудинкової мережі системи централізованого опалення відсутні. Тому відповідачу нарахована заборгованість у відповідно до встановлених тарифів та внаслідок здійсненого перерахунку.

Одночасно просив визнати поважними причини пропуску позовної давності, посилаючись на введення карантину та воєнного стану.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 жовтня 2024 року позов ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» задоволено, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на його користь 34 037 грн 71 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію, 2 116 грн 53 коп. втрат від інфляції та 951 грн 71 коп. 3% річних. Розподілено судові витрати.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з доведеності підстав для стягнення з відповідача наданих до належної йому квартири послуг з централізованого теплопостачання, які ним своєчасно не оплачені, за порушення яких є підстави для нарахування та стягнення втрат від інфляції та 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, з огляду на те, що позов подано неуповноваженою на це особою, до позову не додано обґрунтованого розрахунку позовних вимог, відповідь на відзив також підписано неуповноваженою особою. На ці обставини судом першої інстанції увага не звернута.

Крім того судом першої інстанції про дати та час слухання справи його належним чином не повідомлено та у матеріалах справи відсутні документальні підтвердження направлення судових повісток на його адресу засобами поштового зв`язку, про яку він зазначав у своїй заяві та у відповідності до положень частини 6 статті 128 ЦПК України.

Внаслідок цього вважав, що місцевий суд не встановив основних обставин справи та безпідставно дійшов висновку про підключення квартири відповідача до загальної системи опалення та постачання теплової енергії, оскільки нарядом на підключення може підтверджуватись лише технічна можливість постачання-приймання теплової енергії, у той час як показами засобу вимірювальної техніки вузла комерційного обліку відображається саме кількісне споживання теплової енергії. Але суд безпідставно не звернув уваги на його доводи стосовно того, що в наряді на підключення теплової енергії абонентом зазначено ТОВ «Ніколаевдомсервіс», а не особисто ОСОБА_1 , внаслідок чого не надав оцінки наявному у матеріалах справи розрахунку. Виклав положення законодавства щодо регулювання правовідносин з теплопостачання та оплати наданих послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважав її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наявності підстав для задоволення позову, послався на докази надані в обґрунтування пред`явлених вимог та відповідну судову практику.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 7 та 18 квітня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що на підставі ухвали судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 4 грудня 2023 року відкрито провадження за позовом ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ». Постановлено про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В подальшому, на підставі ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 3 липня 2024 року задоволена заява ОСОБА_1 про скасування заочного рішення суду від 29 квітня 2024 року та постановлено про призначення розгляду справи у загальному позовному провадженні у приміщенні суду. Відповідач ОСОБА_1 повідомлений про ці обставини за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.36).

19 липня 2024 року до суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_1 про те, що з Єдиного державного реєстру судових рішень він дізнався про призначення розгляду справи, судових повісток не отримував та просив надсилати йому усі судові повідомлення за іншою адресою: АДРЕСА_5 (а.с.37, 61).

За частиною 5 статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик особи повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Втім, про усі судові засідання з розгляду справи, які було призначено судом, відповідач повідомлявся судовими повістками за адресою: АДРЕСА_4 , замість тієї адреси, про яку він неодноразово повідомляв суд: АДРЕСА_5 (а.с.46-73). Зворотні повідомлення щодо вручення відповідачу судових повісток у справі відсутні.

Отже, судом першої інстанції під час розгляду справи за позовом пред`явленим до ОСОБА_1 допущено процесуальне порушення щодо належного повідомлення відповідача про дату та час слухання його справи.

Процесуальне порушення, яке допущено судом першої інстанції щодо належного повідомлення учасника справи про дату, час і місце судового засідання, за положеннями пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

За наведеного, колегія суддів висновує про необхідність скасування рішення суду, ухваленого у справі, та ухвалення нового про задоволення позову ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» пред`явленого до ОСОБА_1 , враховуюче наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №4-215 від 30 листопада 2007 року, що посвідчений державним нотаріусом, є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с.5-6). Дані про відчуження квартири ОСОБА_1 на користь інших осіб у справі відсутні, не спростовані такі відомості і самим відповідачем шляхом надання письмових доказів.

За такого, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована в багатоквартирному будинку, і внаслідок положень пункту 5 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є співвласником багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Обов`язками співвласників таких будинків відповідно до статті 7 цього ж Закону та частини 2 статі 382 ЦК України є: забезпечення належного утримання та належного санітарного, протипожежного і технічного стану спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечення технічного обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку.

Отже, саме на власника за змістом статті 322 ЦК України покладається тягар утримання майна, яке згідно до статей 150, 156 ЖК України та статей 379, 382-383 ЦК України використовується власником для власного проживання чи проживання членів сім`ї.

Тому плата за комунальні послуги з власника та осіб, що разом з ним проживають, береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до статей 67, 162 ЖК України.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначається, що комунальними послугами є послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Для отримання комунальної послуги, зокрема, послуги з постачання до житлового приміщення теплової енергії, за приписами пункту 1 частини 2 статті 7 цього Закону та статті 24 Закону України «Про теплопостачання» індивідуальний споживач зобов`язаний укласти договір у порядку та випадках, визначених законом.

За спожиті житлово-комунальні послуги згідно до статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний здійснити оплату щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, обов`язок укласти договір законодавцем покладено на споживача, яким є власник квартири, який, в свою чергу, не звільняється від обов`язку оплатити отримані ним послуги, навіть, до укладення такого договору.

Виконання такого обов`язку фактичним споживачем послуг за загальними нормами цивільного права покладено на нього у відповідності до статті 11, частини 1 статті 14, статті 526 ЦК України.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обв`язки.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, та відповідно до статті 509 ЦК України означають правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право від боржника виконання його обов`язку.

Отже, у розумінні положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» і Закону України «Про теплопостачання», а також положень Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22 листопада 2018 року (далі Методика №315 від 22.11.2018), власник майна, яке розташовано у багатоквартирному будинку, що має спільні мережі теплопостачання, повинен сплатити надані йому послуги з постачання теплової енергії за фактом їх надання, зокрема, у випадку невиконання ним обов`язку укласти індивідуальний договір до факту їх отримання.

Так, відповідно до нарядів на підключення системи опалення, будинок АДРЕСА_1 , у якому розташована належна відповідачу квартира, підключено до системи опалення у відповідності до рішень виконавчого комітету Миколаївської міської ради, а саме: 9 листопада 2018 року відповідно до рішення №1053 від 5 листопада 2018 року; 6 листопада 2019 року - відповідно до рішення від 11 жовтня 2019 року№1078; 12 листопада 2020 року згідно до рішень №№ 1086-1087 від 30 жовтня та 4 листопада 2020 року; 11 листопада 2021 року згідно до рішення № 1106 від 29 жовтня 2021 року; і 14 листопада 2022 року на підставі рішення №626 від 9 листопада 2022 року (а.с.10-11).

Тобто позивачем, як підприємством з теплопостачання, виконано свій обов`язок з теплопостачання до багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , де розташована належна відповідачу квартира та балансоутримувачем якого є юридична особа. Сама по собі вказівка в нарядах-роботах по постачанню тепла балансоутримувача будинку не виключає обов`язок конкретного споживача послуг від їх оплати, оскільки на нього, як власника житла, покладено тягар з утримання належного йому житла.

Таким чином, спір у справі, за якою відкрито провадження, та яка переглядається у суді апеляційної інстанції, виник між постачальником тепла та власником житлового приміщення, розташованого у багатоквартирному будинку, з приводу сплати останнім відповідних платежів за поставлену, спожиту ним, але неоплачену теплову енергію.

Тому звертаючись до суду з позовом, ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» обґрунтовано посилалося на наявність у будинку АДРЕСА_1 централізованого опалення, до якої приєднана квартира, належна відповідачу, а тому тепло, що постачається позивачем, споживається усіма співвласниками будинку, зокрема, і відповідачем, як власником квартири АДРЕСА_2 , але своєчасно останнім не оплачується.

Посилання відповідача на відсутність доказів щодо споживання ним тепла з централізованої мережі та здійснення обігріву житла за допомогою електрики не є слушним, оскільки спростовується, як наданими позивачем доказами про постачання ним тепла до багатоквартирного будинку, де розташована квартира відповідача, так і відсутністю актів-претензій, які повинні складатися між споживачем, постачальником послуги та балансоутримувачем у відповідності до статей 7, 8 та 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Такі акти у справі відсутні та відповідачем до суді першої або апеляційної інстанцій не надані.

Згідно до положень частин 4 і 6 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначається, що розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. А обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Тому нарахування спожитих у будівлі або будинку послуг з постачання теплової енергії та плати за загальнобудинкові потреби здійснюється підприємством у порядку, встановленому Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету міністрів України №830 від 21 серпня 2019 року (далі Правила №830), та з врахуванням вимог пунктів 1 і 2 розділу ІІІ Методики №315, яка передбачає нарахування витрат, за відсутністю у приміщеннях встановлених вузлів обліку тепла, розрахунковим методом у відповідності до формул №№ НОМЕР_1 і 11.

За розрахунком сум, які підлягають сплаті відповідно до діючих тарифів та встановленої абонплати за утримання житла, що належить власнику квартири у будинку, який підключений до централізованої системи теплопостачання, та знаходиться на балансі утримуючої організації, що не вимагає складних розрахунків, відповідачу ОСОБА_1 за утримання належної йому квартири за період, починаючи з 1 січня 2019 року по жовтень 2023 року включно, нараховано 34 037 грн 71 коп. вартості наданих послуг з постачання тепла , які ним не оплачені (а.с.7-9).

За встановлених колегію суддів обставин слід дійти висновку, що відповідач ОСОБА_1 , будучи у спірний період власником квартири, розташованої у багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 , в силу приписів закону був зобов`язаний сплачувати платежі за надані послуги з постачання теплової енергії за встановленими тарифами незалежно від наявності підписаного договору.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 2 статті 612 ЦК України боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому сума нарахованих позивачем 3% річних та втрат від інфляції розрахована вірно та підлягає стягненню з відповідача у розмірі 951 грн 71 коп. та 2 116 грн 53 коп. відповідно.

В той же час, заперечуючи проти здійснених позивачем нарахувань, відповідачем ОСОБА_1 не наведено жодних доводів щодо неправильності алгоритму такого розрахунку, оскільки ним зазначено лише про їх безпідставність за відсутністю відповідного договору, не надання послуг з теплопостачання, обігрів квартири за допомогою електрики, відсутність доказів належності майна відповідачу та не врахування показань лічильника обліку тепла без надання доказів щодо його встановлення. За такого, усі перелічені відповідачем доводи не мають правового обґрунтування та спростовуються наявними у справі доказами.

Крім того, заперечуючи по суті пред`явленого до нього позову, відповідач просив суд застосувати позовну давність до вимог ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», не звернув увагу на зміни, які внесені до ЦК України в частині продовження позовної давності.

Так, за змістом пункту 12 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Такий карантин введено на території України з 12 березня 2020 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби ( COVID-19)» та скасовано з 1 липня 2023 року.

В подальшому Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався на підставі Указів від 14.03.2022 р. № 133/2022, від 18.04.2022 р. № 259/2022, від 17.05.2022 р. № 341/2022, від 12.08.2022 р. № 573/2022, від 07.11.2022 р. № 757/2022, від 06.02.2023 р. № 58/2023, від 01.05.2023 р. № 254/2023, від 26.07.2023 р. № 451/2023, від 06.11.2023 р. № 734/2023, від 05.02.2024 р. № 49/2024, від 06.05.2024 р. № 271/2024, від 23 липня 2024 року та від 29 жовтня 2024 року, і від 15 січня 2025 року в цілому включно до 5 години 30 хвилин 9 травня 2025 року.

У відповідності до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тому доводи апеляційної скарги та заяви про застосування позовної давності не є слушними.

За такого через встановлення колегією суддів факту невиконання відповідачем, як власником квартири, яка розташована у багатоквартирному будинку, своїх обов`язків щодо сплати за поставлене тепло, наявні підстави для задоволення позову.

При тому доводи апеляційної скарги щодо подання позову та відповіді на відзив неповноважними представниками позивача спростовуються змістом наданими ними довіреностей із зазначенням про наявність прав, наданих законом позивачу, відповідачу та третій особі (а.с. 12, 68) та у відповідності до частини 2 статті 60 ЦПК України за змістом якої під час розгляду спорів, що виникають у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Такими же безпідставними колегія суддів вважає доводи відповідача про неправильність посвідчення копій наданих документів, що приєднані позивачем до поданого позову, та одночасно звертає увагу, що наведені ОСОБА_1 порушення з приводу неповноважності осіб або неправильності засвідчення ними документів наведені ним виключно в апеляційній скарзі та не оспорювалися у суді першої інстанції.

Тому, колегією суддів не встановлено інших процесуальних порушень, які є підставою для відмови у задоволенні обґрунтованого позову.

У відповідності до рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, де суд нагадав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може прийматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення, внаслідок чого колегія суддів вважає свої висновки достатньо вмотивованими відповідно до меж апеляційної скарги та висловлених доводів відповідача.

У відповідності до статті 141 ЦПК України, під час скасування рішення суду та ухвалення нового, колегія суддів вважає за необхідне розподілити судові витрати, як за суд першої інстанції, так і за апеляційною інстанцією. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати: за розгляд справи в суді першої інстанції - 2 457 грн. Витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції слід залишити за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення сум задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» 34 037 грн 71 коп. заборгованості за послуги з теплопостачання та абонентської плати, 2 116 грн 53 коп. втрат від інфляції та 951 грн 71 коп. 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» 2 457 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова