Справа № 346/4879/24
Провадження № 22-ц/4808/509/25
Головуючий у 1 інстанції Андріюк І. Г.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Луганської В.М., Максюти І.О.,

секретар Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на заочне рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2025 року, ухвалене в складі головуючого судді Андріюк І.Г. у м. Городенка, повний текст рішення складено 29 січня 2025року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

09 вересня 2024 року представник ТОВ «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з останнього заборгованість у сумі 32 853,40 грн, витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги мотивував тим, що 03.01.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №100939724, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 15000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, інших можливих штрафних санкцій.

Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (додаток №1 до кредитного договору № 100939724) платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 18.01.2023 року. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на вказану суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору.

Пункт 7.1. кредитного договору № 100939724 від 03.01.2023 визначає, що договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника, і договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину.

Підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного договору є Анкета-заява на кредит позичальника № 100939724 від 03.01.2023, що заповнена відповідачем.

Відповідно до умов даного договору між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №102МЛ-/Т від 27.07.2023 . Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 100939724 від 03.01.2023, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем, передано суму та розрахунок заборгованості.

Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості від 06.05.2024 р.

Сума заборгованості відповідача становить 32 853,40 грн, з яких - прострочена заборгованість за сумою кредиту 9350 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків 23503,4 грн; прострочена заборгованість за комісією 0 грн.

Заочним рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №100939724 від 03.01.2023 року у розмірі 15939,25 гривень 25 копійок, з яких: 9350 гривень заборгованість за тілом кредиту, 6589,25 гривень 25 копійок - заборгованість за відсотками та судовий збір у розмірі 1175,26 гривень.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» подав апеляційну скаргу. Вважає оскаржене рішення таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 03.01.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №100939724, згідно якого відповідач отримав 15 000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, а також можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до п.1.4 Кредитного договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 18.01.2023р. (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 18.04.2023р. (останнього дня строку кредитування). Таким чином, між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір №100939724, згідно з умовами якого перший отримав кредит у розмі 15000 грн, період кредитування 03.01.2023-18.04.2023 року.

Проте умовами Кредитного договору передбачена можливість пролонгації.

З довідки про щоденні нарахування та погашення до Кредитного договору №100939724 від 03.01.2023 року можна зробити висновок, що ОСОБА_1 здійснював пролонгацію Кредитного договору №100939724 від 03.01.2023 року, а саме: 19.01.2023 року, строк продовження 15 днів, розмір комісії 10%; 06.02.2023 року, строк продовження 15 днів, розмір комісії 10%; 24.02.2023 року, строк продовження 3 днів, розмір комісії 3%; 28.02.2023 року, строк продовження 3 днів, розмір комісії 3%; 07.03.2023 року, строк продовження 3 днів, розмір комісії 3%; 27.03.2023 року, строк продовження 15 днів, розмір комісії 10%; 12.04.2023 року, строк продовження 15 днів, розмір комісії 10%.

Таким чином, відповідачем було здійснено пролонгацію договору 7 разів, в результаті яких строк кредитування було збільшено на 69 днів, тобто період кредитування внаслідок здійснення пролонгації складає 03.01.2023 - 26.06.2023 року.

Отже, сума заборгованості відповідача становить 32 853,4грн. відповідно до витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т від 27.07.2023р. З них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 9350 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 23503,4 грн; прострочена заборгованість за комісією становить 0 грн.

Таким чином апелянт вказує, що в оскарженому рішенні не було враховано факт пролонгації відповідачем Кредитного договору №100939724 від 03.01.2023 року, тому нарахування відсотків за користування кредитом було враховано до 18.04.2023 року, а не до 26.06.2023 року (у зв`язку з пролонгацією на 69 днів).

Просить скасувати заочне рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2025 року повністю і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. на користь ТОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал».

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 03.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 на підставі анкети-заяви останнього, було укладено договір про споживчий кредит №100939724, згідно з умовами якого відповідач отримав 15000 грн, строком на 105 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором (а.с. 13-23).

Анкета-заява на кредит № 100939724 також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви, зокрема про такі дії: заповнення заяви, автоматичну перевірку, додавання картки, перевірку у базі кредитних історій, скоринг, підтвердження зміни умов, обробку, підписання договору. Крім того, анкета-заява на кредит містить погоджені умови кредитування, а саме: суму кредиту 15 000 грн; строк кредиту - 15 днів, дату повернення кредиту 18.01.2023; суму до повернення 15 975 грн; комісію за надання кредиту 750 грн; проценти 225 грн нараховуються за ставкою 0,10 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 28-29).

Згідно з довідкою про ідентифікацію ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «МІЛОАН»; акцепт договору позичальником підтверджено одноразовим ідентифікатором W70097(а.с. 27).

Також позивач долучив паспорт споживчого кредиту №100939724 до договору про споживчий кредит №100939724 від 03.01.2023, підписаний споживачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 25-26).

Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (додаток №1 до кредитного договору № 100939724) платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 18.04.2023 року (а.с. 24).

Пунктом 1.5 договору встановлено, що орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредиту) складає 15 975 гривень. Пунктом 1.5.1 договору встановлено сплату комісії за надання кредиту у розмірі 750 грн, яка нараховується у розмірі 5% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Платіжним дорученням №56982242 від 01.03.2023 підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 15000 гривень (а.с. 30).

Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором №100939724 від 03.01.2023 ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 32 853, 40 грн, з яких - прострочена заборгованість за сумою кредиту 9350 грн; прострочена заборгованість за відсотками 23503,4 гривень.

Відповідно до 1.4 кредитного договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дата платежу 18.01.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 18.04.2023 (останнього дня строку кредитування).

За правилами п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.5.3 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.

Згідно з п. 6.1 Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан».

27.07.2023 р. ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №102МЛ-/Т. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 100939724 від 03.01.2023, укладений з ОСОБА_1 .

Заборгованість ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 100939724 від 03.01.2023 на дату відступлення ТОВ «Мілоан» права вимоги (27.07.2023) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» по тілу кредиту становила 9350 грн, по відсотках 23503,40 грн, комісія 0 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №102МЛ-/Т від 27.07.2023.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що вказані нарахування процентів за користування кредитом у період з 19.04.2023 року по 26.06.2023 року не відповідають умовам укладеного між сторонами договору, адже право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а з вимогами про стягнення грошових коштів як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався. Після 18.04.2023 відповідач жодних дій для продовження строку кредитування не вчиняв, жодних коштів на продовження дії договору не вносив, а тому 18.04.2023 строк дії договору закінчився.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір укладений в електронній формі.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Згідно із пунктом 6 частини 1статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

27 липня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 102-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).

Згідно з п.1.2 Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно до вказаних у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Актом прийому-передачі реєстру Боржників від 27.07.2023 за договором відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т від 27.07.2023, ТОВ «Мілоан» передав, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв Реєстр Боржників Кредитора від 27 липня 2023 року, складений за формою згідно із Додатком № 1 до Договору. Кількість боржників:1989.

Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №102-МЛ/Т від 27.07.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №100939724 від 03.01.2023 в розмірі 32853,4 грн, з яких: сума заборгованості по тілу кредиту 9350,00 грн, сума заборгованості по відсотках 23503,4грн, сума заборгованості по комісії 0,00 грн (а.с.46).

Отже, відповідно до умов договору про відступлення прав вимоги та витягу з реєстру боржників до договору № 102-МЛ/Т про відступлення прав вимоги від 27.07.2023, позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за договором №100939724.

14.06.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направило відповідачу претензію, у якій повідомило про укладення договору відступлення прав вимоги № 102-МЛ/Т від 27.07.2023 та необхідність сплати заборгованості за кредитним договором №100939724від 03.01.2023.(а.с.47).

Отже, встановлено, що ОСОБА_1 03.01.2023 року уклав кредитний договір №100939724 з ТОВ «Мілоан» в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. В матеріалах справи наявні Графік платежів і паспорт споживчого кредиту, які є Додатками № 1, №2, підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором та є невід`ємними частинами кредитного договору, які містять аналогічні умови щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту.

У відповідності до вимог ч.6 та 8 ст.11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми позики, строку позики, сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки та уклали в належній формі кредитний договір.

Тому апеляційний погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність факту укладення відповідачем електронного кредитного договору з ТОВ «Мілоан» та отримання кредиту в сумі 15 000 грн.

Як вбачається з умов пунктів 1.3.,1.3.1.,1.3.2.,1.4. договору, кредит надається загальним строком на 105 днів з 03.01.2023(строк надання кредитування). Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 18.01.2023. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 18.04.2023. Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 18.01.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 18.04.2023 (останнього дня строку кредитування).

Дійсно п.2.3. кредитного договору № 100939724 від 03.01.2023 року передбачені умови пролонгації договору на 3, 7, 15 днів за відповідною пропозицією позикодавця із обов`язковим вчиненням позичальником певних дій, у тому числі сплатою комісії за продовження кредиту та частки заборгованості по кредиту; волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту підтверджується здійсненням ним відповідного платежу.

Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктом 1.4. цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 18.01.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 18.04.2023 (останнього дня строку кредитування).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Тобто, право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору після 18.04.2023 року, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом.

Отже, за умовами договору № 100939724 від 03.01.2023 року сторони погодили строк його дії до 18.04.2023 року, тому суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що по закінченню зазначеної дати товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом

При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються нормою ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції виходив з правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018, відповідно до якої передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Також Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21).

Як зазначалось вище, 03.01.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №100939724, за умовами якого відповідач отримав в кредит грошові кошти у розмірі 15 000 грн на строк 105 днів, тобто, до 18.04.2023 року.

Пунктом 1.5.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду складають 225 грн і нараховуються за ставкою 0,10 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.

При цьому, у пункті 1.5.3. кредитного договору сторонами визначено, що проценти за користування кредитом протягом поточного періоду складають 40500 грн і нараховуються за ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду.

Тип процентної ставки за цим договором - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені в пунктах 2.2 (плата за кредитом), 2.3 (пролонгація строку кредитування) цього договору.

Отже, за змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору строк повернення всієї суми кредиту та відсотків настав 18.04.2023 року й саме в межах цього строку ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування - вимагати сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Ураховуючи те, що кредитором нараховано передбачені договором проценти за користування кредитом вже після закінчення строку дії кредитного договору, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що до стягнення з відповідача підлягають відсотки, лише в межах дії кредитного договору.

Пунктом 2.2.3 зокрема, передбачено, що після строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної ставки не може бути збільшено Товариством без письмової згоди позичальника.

Доказів того, що кредитний договір №100939724 від 03.01.2023 року був пролонгований після 18.04.2023 року позивачем не надано. Більш того, договором прямо передбачено, що пролонгація договору можлива за умови виконання певних дій згідно з п.2.3 договору (а.с.15), в свою чергу позикодавець зміню строки позики, надає нові графіки платежів (а.с.16). Останній платіж був виконаний відповідачем 12.04.2023 року, і після спливу строку кредитування 18.04.2023 року позичальник не проводив жодних платежів (а.с.31-33).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про припинення права кредитодавця нараховувати відсотки по кредиту після спливу визначеного договором строку кредитування, у зв`язку з чим обґрунтовано вирішив про стягнення суми заборгованості в розмірі 15 939,25 грн, з яких 9350 грн заборгованість за тілом кредиту, 6 589,25 грн - заборгованість за відсотками в межах визначеного договором строку кредитування.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, за результатами перегляду цієї справи, апеляційний суд не знаходить достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення.

Заочне рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2025 року.

Судді: Є.Є. Мальцева

В.М. Луганська

І.О. Максюта