Яготинський районний суд Київської області
Провадження № 2/382/285/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 квітня 2025 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Матвієнко Ю. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 369/10274/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до суду, відповідно до вимог якого просив стягнути з відповідача на користь позивача 842 долари США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 липня 2020 року ОСОБА_2 (далі - відповідач; боржник) за договором позики взяв у позивача в борг 440 доларів США та 11 000 гривень для закупки товарів з подальшою реалізацією. Борг відповідач зобов?язався повернути 20 серпня 2020 року, згодом попросив перенести дату повернення боргу на 01 лютого 2021 року. До цього часу борг не повернуто.

До Яготинського районного суду Київської області справа надійшла за територіальною юрисдикцією (підсудністю) із Києво-Святошинського суду Київської області із ухвалою цього суду від 24.10.2024. Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 07.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження, а ухвалою від 24.10.2024 року справу передано за підсудністю до Яготинського районного суду Київської області.

Ухвалою суду від 27.01.2025 року цивільну справу № 369/10274/23 прийнято до свого провадження та визначено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Визнано явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою, а також витребувано оригінал доданого до позовної заяви "договору позики" для огляду.

Неодноразово розгляд справи відклався, явка позивача визнавалася обов`язковою, оригінал договору витребовувався.

Позивач в судові засідання не з`явився. Направив до суду заяву в якій зазначив, в разі його відсутності в судове засідання просить винести заочне рішення. Оригінал договору позики до суду позивач не надіслав.

Відповідач в судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим суд зазначає таке.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України).

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідач відзив на позов не надіслав, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно з вимогами ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату проведення судових засідань повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання та відповідно до ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Відповідач про поважність причин не з`явлення суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. На підставі зазначеного, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив, без постановлення окремого документу, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та заперечення на неї, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Позивачем до позовної заяви додано копію паспорту, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до копії довідки МСЕК № 012408 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи довічно.

Позивачем на підтвердження обставини, на які він посилається, додано копію "договору позики" (яка за змістом носить характер боргової розписки), в якому зазначено, що "Я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживаю АДРЕСА_2 . Прописаний АДРЕСА_3 . Взяв у борг у ОСОБА_1 11000 гр (одинадцять тисяч гривень) плюс 440 $ (чотириста сорок доларів). Зобовязуюсь повернути 20 серпня 2020 р. Виконання цього договору тільки м. Боярка. Згідно частини 1 ст. 1048 цивільного кодексу України. Винагороду для позикодавця встановлено мною у формі 10 % (десяти відсотків) щомісячно до дня фактичного погашення фактичного боргу кридитору ОСОБА_1 всіх грошових коштів". Також зазначено, що "крім того в разі неповернення боргу заставляю свій автомобіль Renault 21 НОМЕР_1 . В разі відсутності ОСОБА_1 кошти на вище вказаних умовах зобов`язуюсь повернути ОСОБА_3 ". Проставлена дата 20.07.2020; додатково зазначено зобов`язуюсь повернути 01.02.2021. Відповідно до наданої копії "договір позики" містить виправлення, дописаний текст, посилання на можливість виконання на користь третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частинами першою, другою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта статті 545 ЦК України).

Отже, статтею 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки саме наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Тобто наявність у кредитора оригіналу боргового документа за загальним правилом підтверджує невиконання боржником свого обов`язку, а наявність її у боржника (іншої особи) може підтверджувати належність виконання боржником свого обов`язку.

Суд враховує, що інших доказів щодо правовідносин сторін матеріали справи не містять. Позивач у позовній заяві зазначив, що оригінал договору позики знаходиться у нього.

З урахуванням цього, а також враховуючи, що надана суду копія містить в тексті виправлення, дописаний текст, посилання на наявність обтяження у вигляді застави транспортного засобу, можливість виконання на користь іншої особи, суд, з метою встановлення та дослідження дійсного змісту та достовірності документа, керуючись ч. 6 ст. 95 ЦПК України, неодноразово витребовував у позивача оригінал доданого до позовної заяви договору позики, проте позивач його суду станом на день розгляду до суду не подав (не надіслав).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною п`ятою статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до частини п`ятої статті 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Аналізуючи зміст статті 95 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 170/129/21 дійшла висновку, що:

1) письмові докази подаються в оригіналі або копіях; 2) копії поданих документів мають бути засвідчені у порядку, встановленому законодавством; 3) учасник справи, який подає письмові докази в копіях, зазначає про наявність у нього оригіналу такого документа і засвідчує копію такого доказу своїм підписом із зазначенням дати засвідчення копії; 4) якщо в учасника справи немає оригіналу, він подає наявну у нього копію письмового доказу і може заявити клопотання про витребування цього доказу у відповідного учасника справи; 5) за відсутності такого клопотання таке витребування може зробити суд з власної ініціативи.

Згідно з частиною шостою статті 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Таким чином, за наявності передбачених процесуальним законом підстав для витребування оригіналів боргового документа, тобто єдиного документу, на підставі та на наявності якого у позивача фактично й ґрунтуються позовні вимоги, суд з метою повного встановлення дійсних обставин справи та відповідності ухваленого судового рішення завданням та основним засадам цивільного судочинства, неодноразово витребовував оригінал доказу, а позивач його не надав та до суду не надіслав, а тому суд не може взяти надану суду в межах розгляду цієї справи копію договору позики до уваги (ч. 6 ст. 95 ЦПК України).

Згідно з частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки на підтвердження позовних вимог позивач надав лише копію боргового документа, яка поставлена судом під сумнів (надана суду копія містить в тексті виправлення, дописаний текст, різні дати виконання, посилання на наявність обтяження у вигляді застави транспортного засобу, можливість повернення боргу іншій особі (виконання на користь іншої особи), вбачається, що фотокопія зроблена із носія іншого формату, на двох сторонах одного аркушу, один із яких не містить реквізиту підпис боржника) та, враховуючи ненадіслання до суду оригіналу боргового документа, суд не бере надану копію до уваги, а також враховуючи, що інші докази щодо спірних відносин сторін в матеріалах справи відсутні та позивачем не подані, доходить висновків про непідтвердження знаходження оригіналу боргового документа станом на день розгляду справи судом у кредитора, а також про недоведеність позовних вимог.

Посилання позивача на рішення суду в іншій справі не може бути прийнято судом до уваги в тому числі й з огляду на принцип змагальності сторін, оскільки таке рішення позивачем не подано та не зазначено які саме обставини на його думку не повинні доводитися в межах розгляду цієї справи, в якій позивачем надано копію письмового доказу, яка поставлена під сумнів, а оригінал не подано, а також взагалі не доведено наявності оригіналу боргового документа у позивача станом на день розгляду цієї справи про стягнення боргу. Натомість питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України), а також враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а наявність оригіналу боргового документа у позивача станом на день розгляду справи не доведено в межах справи, що розглядається, та після ухвалення рішення в іншій справі, що, крім іншого, позбавляє суд можливості встановити правовідносини сторін на день розгляду цієї справи. Адже з метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 258-259, 265, 268, 279, 280-284, 289, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повні найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено та підписано 01.05.2025.

Суддя М. М. Нарольський