Справа № 191/5072/23
РІШЕННЯ

Іменем України

29.04.2025 року сел. Покровське

Покровський районний суд Дніпрпетровської області у складі:

головуючого судді Лукінової К.С.

за участі секретаря Копиці С.І.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Каряка А.І. (у режимі відеоконференції)

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Горбань Р.С. (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Кузьміна В.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, який 08.10.2024 року було уточнено, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100 000 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію заподіяного матеріального збитку в сумі 320 481,61 гривень, компенсацію витрат з проведення оцінки вартості матеріального збитку в сумі 4 500,00 гривень, що становить - 324 981, 61 грн. та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі. Позов мотивовано наступним. 13 червня 2023 року о 19 годині 35 хвилин ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Рено Сандеро», д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 , під час повороту ліворуч в районі електроопори № 8 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі не надав переваги у русі та скоїв зіткнення із зустрічним автомобілем «БМВ» д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який слідував прямо, після чого автомобіль «Рено Сандеро» продовжив некерований рух та здійснив наїзд на перешкоду у вигляді металевої огорожі. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 10.4 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам, крім того, тілесних ушкоджень зазнав сам порушник, а також пасажир автомобіля «Рено Сандеро» - ОСОБА_4 . За наслідками ДТП інспектором УПП в Дніпропетровській області І.А. Вороновим відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 265492 від 13 червня 2023 року про порушення ОСОБА_3 п. 10.4 Правил дорожнього руху, оскільки він, керуючи автомобілем «Рено», д/н НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч, не дав дорогу і скоїв зіткнення з рухаючись у зустрічному напрямку прямо автомобілем «БМВ», д/н НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 , після чого автомобіль «Рено Сандеро» продовжив некерований рух та здійснив наїзд на перешкоду у вигляді металевої огорожі. В результаті зіткнення пошкоджені два автомобіля, про що зазначено на схемі місця ДТП. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2023 року визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Автомобіль «БМВ» 528І, д/н НОМЕР_3 , належний ОСОБА_1 , на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 24.05.2018 року. 20 липня 2023 року ФОП ОСОБА_5 за результатами проведення за замовленням ОСОБА_1 оцінки вартості матеріального збитку заподіяного йому, як власнику автомобіля BMW 528І, держаний реєстраційний номер НОМЕР_3 , складено звіт №457/07-23, відповідно до якого заподіяний власнику цього автомобіля, матеріальний збиток в результаті пошкодження при ДТП, яке мало місце 13 червня 2023 року, належного ОСОБА_1 . ТЗ складає 477 281, 61 грн. (чотириста сімдесят сім тисяч двісті вісімдесят одна) грн. 61 коп. Під час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», поліс № 214724444 від 23.05.2023 року. За згодою в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування ОСОБА_1 , ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» було виплачена частина матеріальних збитків (страхове відшкодування) у розмірі 156 800, 00 (сто п`ятдесят тисяч вісімсот гривень 00 копійок) за матеріальну шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Згідно оцінки вартості матеріального збитку заподіяного позивачу, як власнику автомобіля BMW 528І від 20.07.2023 року вартість відновлювального ремонту його автомобіля складає 320 481,61 грн. Отже, розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП, яка мала місце 13.06.2023 року, який має бути сплачений ОСОБА_2 , складає 320 481, 61 грн. (477 281, 61 грн.156 800,00 грн.) . Одночасно до суми відшкодування позивач додає витрати на оцінку вартості матеріального збитку, які склали 4 500,00 грн. Таким чином, сума загального відшкодування матеріальних збитків складає 324 981, 61 грн. Разом з тим, позивач вважає, що відповідачем ОСОБА_3 порушено його право, передбачене ст. 41 Конституції України, згідно якої право приватної власності є непорушним. Своєю протиправною поведінкою ОСОБА_3 завдав позивачу моральні страждання, які виразилися в тому, що його автомобіль зазнав істотних ушкоджень, після проведеного ремонту він не буде мати первинного вигляду. Тривалий час позивач не може користуватися своїм автомобілем, що спричинило йому значні труднощі в повсякденному житті. Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_3 позивач зазнав великого стресу і сильних душевних хвилювань, пов`язаних з самою дорожньо-транспортною пригодою, та з адміністративно-судовим процесом, що виник в результаті цієї транспортної пригоди. Окрім того, замість того, щоб жити нормальним життям, позивач вимушений витрачати час на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, що також викликає явні неподобства та незручності, міняє його образ життя. Моральні страждання позивача ОСОБА_1 безпосередньо пов`язані з протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_3 і знаходяться з нею в причинному зв`язку. Тому позивач оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. В зв`язку з чим, просить позов задовольнити. Відповідачкою ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП може породжувати як деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди), так і слугувати підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. ПрАТ УСК КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП було виконано обов`язок по виплаті страхового відшкодування в межах ліміту, встановленого договором страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля «Рено Сандеро», д/н НОМЕР_1 . Беручи до уваги те, що сума страхової виплати у розмірі не покрила збитків, завданих майну потерпілого, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , як власника джерела підвищеної небезпеки про відшкодування завданих збитків. Проте, вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не можна вважати належним. Також посилається на те, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306). Вважає, що унаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_3 , що встановлено постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, належний ОСОБА_1 автомобіль отримав механічні пошкодження, відтак, цивільно-правову відповідальність за заподіяну шкоду повинен нести саме ОСОБА_3 , який на законній підставі використовував транспортний засіб, належний на праві власності ОСОБА_2 . Також зазначає, що дані звіту у №457/07-23 від 20 липня 2023 року та звіту №2979 від 01.08.2023 року не містять об`єктивності та складені не за формую передбаченою законодавством. Отже, позовна заява в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задоволенню не підлягає, в зв`язку з неналежним відповідачем, щодо вимог моральної шкоди, вони є необґрунтованими та недоведеними. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Каряка А.І. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, відмовилася від призначення експертизи. Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Горбань Р.С. в судовому засіданні заперечував проти позову у зв`язку з його необґрунтованістю, а також тим, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у справі Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, заслухавши сторони по справі, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що згідно копії протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 265492: « ОСОБА_3 13 червня 2023 року о 19 годині 25 хвилин, керуючи автомобілем «Рено», д/н НОМЕР_1 , під час повороту ліворуч в районі електроопори № 8 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі не надав переваги у русі та скоїв зіткнення із зустрічним автомобілем «БМВ», д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який слідував прямо, після чого автомобіль «Рено» продовжив некерований рух та здійснив наїзд на перешкоду у вигляді металевої огорожі. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.10.4 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам, крім того тілесних ушкоджень зазнав сам правопорушник, а також пасажир автомобіля «Рено» - ОСОБА_4 » (а.с. 10). Згідно копії постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2023 року (справа №201/7891/23) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладеного на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 850 грн. (а.с.15). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТЗ RENAULT SANDERO р.н. НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 (а.с.16). Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу RENAULT SANDERO р.н. НОМЕР_1 забезпечена в ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР 214724444. За договором страхування страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 320 000 грн., за шкоду, заподіяну майну 160 000 грн. розмір франшизи 3200 грн. (а.с. 14). Згідно копії Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 2979 від 01 серпня 2023 року, що був складений ФОП ОСОБА_7 , вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу ВМW 5281 реєстраційний номер НОМЕР_3 складає 273044, 39 грн. з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ (а.с. 17-29). Згідно копії заяви щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 22.09.2023 року, за згодою в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування ОСОБА_1 , ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» було виплачена частина матеріальних збитків (страхове відшкодування) у розмірі 156 800 грн. (а.с.39). Згідно копії висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 457/07-23, наданого на замовлення ОСОБА_1 , проведеного на підставі договору № 457/07-23 від 18.07.2023 року автомобіль BMW5281 р.н. НОМЕР_3 , вартість матеріального збитку складає 477281,61 грн. (а.с. 41-54). Згідно копії платіжної інструкції від 18.07.2023 року, ОСОБА_1 за оцінку матеріального збитку авто ВМW 5281 реєстраційний номер НОМЕР_3 , було сплачено 4500 грн. (а.с.80). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187,1188 ЦК України. Зокрема, статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них. Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому, вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України судом враховується висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №127/7370/17. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченомуЗаконом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених устатті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, збереження або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно достатті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, за результатами розгляду якої Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, зокрема договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено судом, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2023 року (справа №201/7891/23) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості ОСОБА_3 не потребують доказування, оскільки вони встановлені постановою суду по справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили. Згідно ч. 2ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За таких обставин, коли винуватцем ДТП згідно з постанови суду є ОСОБА_3 , тому на останнього покладається відповідальність за завдану шкоду. Із ч.2 ст.1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП. З урахуванням пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила), якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,- незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Як встановлено судом, згідно висновку, проведеного ФОП ОСОБА_7 відповідно до замовлення ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ ВМW 5281 д.р.н. НОМЕР_3 станом на 13.06.2023 року дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ складає 273044,39 грн. 22.09.2023 року позивачем ОСОБА_1 підписано заяву щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування , адресовану голові правлінняПрАТ «УСК «Княжа ВІГ». За змістом вказаної заяви, ОСОБА_1 погодися з розміром страхового відшкодування в сумі 156800 грн., що було перераховано на картковий рахунок позивача. Суд не може взяти до уваги висновок експерта щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 457/07-23 від 20.07.2023 року, оскільки позивач 22.09.2023 року, підписавши заяву щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, погодився з висновком, який було проведено ФОП ОСОБА_7 відповідно до замовлення ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ». Однак, тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред?явленим позовом за наявності даних про те, що обов?язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред?явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову - обов?язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред?явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Таким чином, у задоволенні позовних вимог до відповідачки ОСОБА_2 слід відмовити. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати саме в цій частині позову слід віднести на позивача. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода у тому числі полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»п.3 роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Що ж стосується позовних вимог позивача у частині відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_3 , то вони також знайшли своє підтвердження у судовому засіданні щодо завдання моральної шкоди та підлягають частковому задоволенню відповідно до вимогстатті 1167 ЦК України з наступних підстав. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, позивач зазначає, що автомобіль зазнав істотних ушкоджень при ДТП. Тривалий час позивач не може користуватися своїм автомобілем, що спричинило йому значні труднощі в повсякденному житті. Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_3 позивач зазнав великого стресу і сильних душевних хвилювань, пов`язаних з самою дорожньо-транспортною пригодою, та з адміністративно-судовим процесом, що виник в результаті цієї транспортної пригоди. З вказаних міркувань та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення суми стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Крім того, згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання: як розподілити між сторонами судові витрати. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 268,40 грн. судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 10000 грн. /100000 х 2684 грн. = 268,40 грн. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 988, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст. 12, 81, 82, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 279-285, 354 ЦПК України, ст. 3, 5, 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 10000 грн. (десять тисяч гривень). Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , судовий збір в розмірі 268,40 грн. (двісті шістдесят вісім гривень сорок копійок). В решті позовних вимог відмовити. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.С. Лукінова

29.04.2025