КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних витрат, 3% річних,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «CK «УНІКА»), ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних витрат, 3% річних, згідно з яким просила суд:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 7 221,28 грн., пеню у розмірі 4 886,11 грн., 3 % річних у розмірі 302,00 грн., інфляційне збільшення боргу у розмірі 141,88 грн., а всього 12 551,27 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 78 542,00 грн., 3 % річних у розмірі 1 452,00 грн., інфляційне збільшення боргу у розмірі 1 грн., а всього 79 995,00 грн.;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 500,00 грн. витрат за проведення експертизи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалися на те, що 04.01.2023 о 19 год. 49 хв., в м. Києві по вул. Данченка, 3 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобілів «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , та транспортного засобу «SKODA Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок вищевказаної ДТП, транспортний засіб «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 , отримав значні механічні пошкодження. Вказувала, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу «SKODA Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок якої, належний ОСОБА_2 транспортний засіб «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_1 , був пошкоджений.

Між ПрАТ «CK «УНІКА» та ОСОБА_1 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №212264719 від 29.11.2022, згідно якого, ПрАТ «CK «УНІКА» взяло на себе зобов`язання компенсувати заподіяну шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю ТЗ «SKODA Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , і внаслідок якої, настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Строк дії полісу з 29.11.2022 року по 30.11.2023 року. Розмір франшизи встановлено в розмірі 1000,00 грн. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 160000,00 грн.

05.01.2023 ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «CK «УНІКА» із заявою №/1 про виплату матеріального збитку по полісу №212264719. 09.05.2023 ПрАТ «CK «УНІКА» сплатило страхове відшкодування на користь ОСОБА_2 в розмірі 63721,15 грн. Відповідно до висновку експерта №022/23 від 19.06.2023, складеного судовим експертом Ковалем І.М., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_1 склала 179791,15 грн., а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження внаслідок ДТП, яка сталась 04.01.2023, становить 83538,70 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_1 , без ПДВ складає 71942,43 грн.

Вважала, що сума страхового відшкодування, що має бути доплачена ПрАТ «CK «УНІКА» складає 7221,28 грн., а зобов`язання, що мають бути сплачені ОСОБА_1 складають 78542,00 грн.

Вказувала, що на день звернення до суду страхове відшкодування не виплачено ПрАТ «СК «УНІКА» у повному обсязі, а заподіяна шкода повністю не відшкодована ОСОБА_1 , що, на думку позивача, свідчило про умисне та безпідставне ухилення відповідачів від виконання покладених на них обов`язків щодо виплати страхового відшкодування та відшкодування завданих збитків, що порушує законні права та інтереси позивача.

У зв`язку із тим, що ПрАТ «СК «УНІКА» прострочило виконання зобов`язання з виплати позивачеві страхового відшкодування поза межами граничного строку, тому просила суд стягнути з відповідача-1 на її користь пеню, інфляційні втрати та три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання:

Вказувала, що ОСОБА_1 не відшкодував завданих збитків, тому наявні підстави для стягнення з нього на її користь інфляційних втрат, три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання (т. 1 а.с. 1-8).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29.01.2025 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «CK «УНІКА» на ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 7221 грн. 28 коп., інфляційні витрати у розмірі 141 грн. 88 коп., 3% річних у розмірі 302 грн. 00 коп., пеню у розмірі 4886 грн. 11 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 74922 грн. 59 коп., інфляційні витрати у розмірі 1 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 1386 грн. 00 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29.01.2025 від 06.09.2024 заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення суду задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «CK «УНІКА» на користь ОСОБА_2 1356 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 145 грн. 58 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 245 грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 85 грн. 24 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі, відповідач ОСОБА_1 , посилаючись неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог та стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки позивачем не надано, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження фактичної вартості ремонту, а наданий позивачем висновок є попереднім оціночним документом, що містить розрахунок вартості ремонту без врахування фактичних витрат та фактичної вартості придбаних позивачем запасних частин, що не взято до уваги судом першої інстанції.

Вказує, що за відсутності доказів у матеріалах справи на підтвердження фактичної вартості пошкодженого автомобіля, суд та сторона відповідача позбавлені можливості перевірити доводи позивача щодо фактичної вартості виконаного ремонту.

Зазначає, що сукупна вартість отриманого страхового відшкодування та присуджених рішенням суду сум на відшкодування суттєво перевищує суму коштів, яку позивач заявляла як фактично понесену на ремонт та за оскарженим рішенням суду відбулось подвійне стягнення щонайменше в частині 25 865,02 грн.

Як на підставу для скасування додаткового рішення суду, посилається на те, що у разі відмови в задоволенні позовних вимог слід відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Разом з цим указує, що заявлений до стягнення розмір витрат є неспівмірним із складністю справи, а дана справа не є складною та не потребує глибоких спеціалізованих знань та значних витрат обсягів часу, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідають критерію необхідності таких витрат, розумністю їх розміру.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 18.11.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

06.12.2024 до суду від представника позивача надійшов відзив, у якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 лише в частині заявлених позовних вимог до нього, то відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України його законність в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та убачається із матеріалів справи, 04.01.2023 о 19 год. 49 хв., в м. Києві по вул. Данченка, 3, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобілів «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 та «SKODA Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , отримав механічні пошкодження.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 21.03.2023 у справі №758/2587/23, яка набрала законної сили 01.04.2023, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Встановлено, що між ПрАТ «CK «УНІКА» та ОСОБА_1 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №212264719 від 29.11.2022, згідно якого ПрАТ «CK «УНІКА» взяло на себе зобов`язання компенсувати заподіяну шкоду третім особам, зокрема під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю транспортного засобу «SKODA Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Строк дії полісу з 29.11.2022 по 30.11.2023. Розмір франшизи встановлено в розмірі 1000,00 грн. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 160000,00 грн.

Згідно даних Моторного (транспортного) страхового бюро України поліс № 212264719, виданий ПрАТ «CK «УНІКА» був діючим на 04.01.2023.

05.01.2023 ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «CK «УНІКА» із заявою №/1 про виплату матеріального збитку по полісу №212264719.

09.05.2023 ПрАТ «CK «УНІКА» сплатило страхове відшкодування на користь ОСОБА_2 в розмірі 63721,15 грн.

Відповідно до висновку експерта №022/23 від 19.06.2023, складеного судовим експертом Ковалем І.М., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_1 , склала 179791,15 грн., а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження внаслідок ДТП, яка сталась 04.01.2023, становить 83538,70 грн.

Відповідно до ремонтної калькуляції у висновку експерта №022/23 від 19.06.2023 передбачені складові відновлювального ремонту транспортного засобу «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_1 : 19500,00 грн. - загальна сума вартості робіт; 13757,57 грн. - загальна сума фарбування; 146533,58 грн. - загальна сума запчастин, разом 179791,15 грн. з ПДВ.

Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_1 , без ПДВ складає 150484,43 грн., та яка складається з: 19500,00 грн. - загальна сума вартості робіт + 13757,57 грн. - загальна сума фарбування + 117226,86 грн. (146533,58 грн. - загальна сума запчастин - 20% (29306,72)).

Вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_1 без ПДВ складає 71942,43 грн., з яких: 19500,00 грн. - загальна сума вартості робіт + 13757,57 грн. - загальна сума фарбування + 117226,86 грн. (1-0,67) - загальна сума запчастин без ПДВ та з урахуванням зносу.

Відповідно до висновку експерта № 022-1/23 від 27.06.2024 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Citroen», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 04.01.2023 становить 79898,27 грн. з ПДВ та 72581,72 грн. без ПДВ. Вартість відновлювального ремонту становить 169675,66 грн. з ПДВ та 147504,31 грн. без ПДВ.

Задовольняючи позовні вимоги до ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню різниця між сплаченим страховиком страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди у розмірі 74922 грн. 59 коп. на підставі даних висновку експерта № 022-1/23 від 27.06.2024.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд першої інстанції під час судового розгляду встановив, що 09.05.2023 ПрАТ «CK «УНІКА» сплатило страхове відшкодування на користь ОСОБА_2 в розмірі 63721,15 грн.

В той же час, суд першої інстанції встановив, що згідно висновку експерта № 022-1/23 від 27.06.2024 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Citroen», д.н.з. НОМЕР_1 станом на 04.01.2023 складає 147 504,31 грн., вартість матеріального збитку складає 72 581,72 грн.

Таким чином, різниця між страховою виплатою у розмірі 72 581,72 грн. та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу «Citroen», д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 147 504,31 грн., має бути сплачена ОСОБА_1 , яка складає 74 922,59 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 не заперечувалися вимоги позивача про відшкодування різниці між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу, доводи останнього зводились до незгоди із заявленою сумою відшкодування, посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження вартості проведеного відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу (акту виконаних робіт та платіжного документу, що підтверджує оплату).

Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 в справі № 757/33065/18 вказав, що посилання суду, як на підставу для відмови у задоволенні позову, щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження факту проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, є помилковими, посилаючись на те, що позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У даній справі, як вірно вказав суд першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд, позивачем надано докази на підтвердження завданих їй збитків у вигляді витрат, які вона мусить зробити, для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту) у заявленому розмірі, а відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано, зокрема не заявлено клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25.04.2018 у справі № 760/5618/16-ц, від 22.04.2019 у справі № 761/14285/16-ц.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на необхідність надання позивачем доказів щодо розміру фактичної вартості ремонту у підтвердження понесених збитків суперечать положенням статті 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зі змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми у розмірі 74 922,59 грн., що є різницею між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу.

Щодо вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення».

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року № 757/3725/15-ц

У справі, що переглядається договір про відшкодування шкоди не укладався, рішення про стягнення майнової шкоди, яке не виконувалося ОСОБА_1 не ухвалювалося, відтак обов`язок (грошове зобов`язання), яке ОСОБА_1 має виконати пов`язується з набранням рішенням у даній справі законної сили.

Тобто, саме з моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу, у ОСОБА_1 настає строк для виконання грошового зобов`язання та у разі невиконання такого зобов`язання, можливість застосування до нього в подальшому цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню, оскільки відсутній факт прострочення відповідачем ОСОБА_1 виконання грошового зобов`язання, що, як наслідок, виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Щодо вимог апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у загальному розмірі 26 500 грн. 00 коп.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06.09.2024 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 245 грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у заявленому розмірі позивачем було надано до суду наступні документи: договір про надання професійної правничої допомоги від 02.10.2023, укладений між адвокатом Олексієнком Михайлом Михайловичем та ОСОБА_2 ; додаткову угоду № 1 до договору № 02/10/23-ЦС про надання професійної правничої допомоги від 02.10.2023; рахунок-фактору № 1 від 02.10.2023 на суму 14 500 грн.; платіжну інструкцію № @2PL092602 на суму 14 500 грн.; акт виконаних робіт від 03.10.2023; акт виконаних робіт від 26.10.2023; акт виконаних робіт від 27.10.2023; ордер № 1487025 від 01.11.2023; акт виконаних робіт від 05.12.2023; акт виконаних робіт від 12.02.2024; акт виконаних робіт від 12.03.2024; акт виконаних робіт від 20.03.2024; акт виконаних робіт від 07.05.2024; акт виконаних робіт від 29.05.2024; акт виконаних робіт від 30.05.2024; акт виконаних робіт від 01.07.2024; акт виконаних робіт від 04.07.2024; платіжну інструкцію № @2PL533668 на суму 3 000 грн.; платіжну інструкцію № @2PL079088 на суму 2 500 грн.; платіжну інструкцію № @2PL416393 на суму 2 500 грн.; платіжну інструкцію № @2PL036567 на суму 2 500 грн.; платіжну інструкцію № @2PL794120 на суму 1 500 грн.;

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.2019 року), в яких, серед іншого наголошено, що:

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;

- суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Апеляційний суд враховує, що представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до суду першої інстанції було подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на неспівмірність витрат із складністю справи та ціною позову, наданим адвокатом об`ємом послуг та затраченим часом на надання таких послуг, невідповідність витрат критерію розумності та необхідності.

Дослідивши надані стороною позивача докази на понесення нею судових витрат на правничу допомогу, перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачкою доведено понесення нею витрат на правову допомогу.

У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами.

Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №301/1894/17.

Таким чином, проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження заявленого розміру судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, врахувавши принципи співмірності та розумності судових витрат, а також їх пропорційності до предмета спору, складність справи, ураховувавши клопотання відповідача ОСОБА_1 про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 10 000 грн. 00 коп., з чим погоджується колегія суддів, оскільки не убачає підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі інші доводи, які на думку апелянта, є підставою для скасування додаткового рішення суду, є тотожними із його доводами, які викладені у клопотанні про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних втрат у розмірі 1 (одна) грн. 00 коп. та 3% річних у розмірі 1386 (одна тисяча триста вісімдесят шість) грн. 00 коп. - скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 (одна) грн. 00 коп. та 3% річних у розмірі 1386 (одна тисяча триста вісімдесят шість) грн. 00 коп. - відмовити.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних витрат, 3% річних - залишити без змін.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних витрат, 3% річних - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова