УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року місто Чернігів

Справа №751/11066/24

Провадження №2/751/34/25

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Діденко А. О.

секретаря судового засідання Бобровник Н. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Чернігівський ліцй №32 Чернігівської міської ради Чернігівської області

представник позивача Скрипченко Дмитро Віталійович

представник відповідача Прокоф`єв Богдан Іванович

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Чернігівського ліцею №32 Чернігівської міської ради Чернігівської області про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернігівського ліцею №32 Чернігівської міської ради Чернігівської області про скасування наказу директора від 21 жовтня 2024 року №58-к «Про звільнення бібліотекаря ОСОБА_1 », поновлення її на посаді бібліотекаря та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 10 січня 2025 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 29.01.2025 підготовче судове засідання відкладено для надання відповіді на відзив.

20.02.2025 підготовче судове засідання відкладалось у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.

Протокольною ухвалою суду від 20.03.2025 у підготовчому судовому засіданні оголошена перерва за клопотанням представника відповідача.

У підготовчому судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №751/8889/24 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської гімназії №32 Чернігівської міської ради про визнання незаконними та скасування наказів, один з яких став підставою для її звільнення 21 жовтня 2024 року.

Позивач та її представник у підготовчому судовому засіданні заперечували проти зупинення провадження у справі. Водночас позивач зазначила, що вважає незаконним наказ про оголошення їй догани №253 від 04.06.2024. Даний наказ вона оскаржує в іншій справі №751/8889/24 за її позовом до відповідача про визнання незаконними та скасування наказів.

Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні також заперечував щодо зупинення провадження у справі. Зазначив, що в даній справі предметом оцінки можуть бути накази про оголошення доган ОСОБА_1 , які слугували підставою для її звільнення через систематичне невиконання посадових обов`язків.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦПК України, процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16 також зазначено, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) вказано, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що 21 жовтня 2024 року відповідачем винесено оскаржуваний наказ, яким звільнено позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із систематичним невиконанням посадових обов`язків з урахуванням наказів від 07.12.2023 №464 та від 04.06.2024 №253 про оголошення їй доган.

Водночас як у позовній заяві, так і в інших процесуальних документах, а також у підготовчому судовому засіданні позивач вказувала про незаконність наказу №253 від 04.06.2024, яким їй оголошена догана, у зв`язку з чим даний наказ вона оскаржує в судовому порядку.

Так, у провадженні Новозаводського районного суду міста Чернігова перебувала цивільна справа №751/8889/24 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської гімназії №32 Чернігівської міської ради про визнання незаконними та скасування наказів, зокрема наказу «Про оголошення догани ОСОБА_1 » №253 від 04.06.2024. Рішенням суду від 02.04.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Наразі вказане рішення законної сили не набрало та в підготовчому судовому засіданні позивач повідомила про намір його оскарження в апеляційному порядку, оскільки вважає наказ №253 від 04.06.2024 незаконним.

У пунктах 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.04.1994, №18 від 26.10.1995, №15 від 25.05.1998) зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Не оцінюючи на даній стадії судового процесу питання обґрунтованості заявлених позовних вимог по суті, суд зауважує, що, розглядаючи позов про поновлення на роботі позивача, яка звільнена на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, предметом оцінки може бути правомірність застосування раніше заходів дисциплінарного стягнення, зокрема наказів про оголошення доган ОСОБА_1 .

Водночас, як вже зазначалось раніше, законність винесеного наказу «Про оголошення догани ОСОБА_1 » №253 від 04.06.2024, який є однією з підстав звільнення позивача через систематичне невиконання посадових обов`язків, є предметом оцінки в іншій цивільній справі №751/8889/24, рішення суду в якій наразі не набрало законної сили.

У зв`язку з цим суд вважає, що оцінка законності винесеного наказу «Про оголошення догани ОСОБА_1 » №253 від 04.06.2024 не може одночасно відбуватися як у даній цивільній справі, так і в інші цивільній справі №751/8889/24.

Враховуючи зазначене вище в сукупності, суд доходить висновку, що між даною цивільною справою та цивільною справою №751/8889/24 існує тісний матеріально-правовий зв`язок, який полягає в тому, що встановлення факту законності чи незаконності наказу «Про оголошення догани ОСОБА_1 » №253 від 04.06.2024 та його скасування або залишення чинним буде мати преюдиційне значення для даної справи в аспекті наявності або відсутності обставин систематичного невиконання посадових обов`язків, у зв`язку з чим її розгляд є об`єктивно неможливим до набрання законної сили рішення суду в справі №751/8889/24.

Отже, наявні підстави для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України, а тому обов`язком суду є зупинити провадження у справі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі необхідно зупинити строком до набрання законної сили судовим рішенням у справі №751/8889/24.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 251-253, 260-261, 268, 352-354 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Зупинити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського ліцею №32 Чернігівської міської ради Чернігівської області про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №751/8889/24 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської гімназії №32 Чернігівської міської ради про визнання незаконними та скасування наказів.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 30.04.2025.

Суддя А. О. Діденко