У Х В А Л А

25 квітня 2025року м. Київ

Справа № 759/17886/23

Провадження: № 22-з/824/683/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 в інтересах Київської міської ради

у справі позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування,

у с т а н о в и в:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_4 з липня 2013 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано в порядку спадкування за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 28.06.2024р.

Не погодившись із таким судовим рішенням, керівник Святошинської окружної прокуратури міста Києва в інтересах Київської міської ради та ОСОБА_1 в інтересах Київської міської ради направили апеляційні скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

УхваламиКиївського апеляційного суду від 01 квітня 2025 рокута від 24 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суд від 22 квітня 2025 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 29 травня 2025 року.

22 квітня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 в інтересах Київської міської ради про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що предметом спору у даній справі є визначення прав на потенційне відумерле майно померлого спадкодавця ОСОБА_4 , а саме квартиру АДРЕСА_1 . Вище зазначена квартира мала перейти у власність територіальної громади м. Києва, була незаконно успадкована та відчужена за договором купівлі-продажу без відома Київської міської ради та може бути в подальшому відчужена третім особам, що відповідно може утруднити виконання можливого судового рішення на користь територіальної громади.

На підставі викладеного, просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити іншим особа вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви дійшла висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та ураховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

З матеріалів справи убачається, що предметом спору є визначення права на потенційне відумерле майно померлого спадкодавця ОСОБА_4 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2024 року, наданого прокурором до апеляційної скарги ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 142-143).

Отже, на теперішній час існує спір щодо вищезазначеної квартири, поза розумним сумнівом є підстави для твердження, що. Можуть бути вчинені дії щодо подальшого відчуження спірного майна, які ускладнять або зроблять неможливим виконання рішення суду у разі, якщо суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду справи дійдевисновків протилежних, що вказує на необхідність забезпечення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження прав ОСОБА_5 , оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Попередження можливого порушення прав учасників при розгляді справи судом перебуває в прямій залежності від цілісності майна та незмінності суб`єкта володіння ним під час вирішення спору судом, відтак є цілком співмірним, виправданим та необхідним є саме застосування заходів забезпечення позову, ніж не застосування їх, адже наслідки незастосування таких заходів можуть, з урахуванням обставин справи, призвести до більш обтяжливих та негативних наслідків.

З урахуванням підстав та змісту позову, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд доходить висновку про вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Разом із тим, вимоги заяви про забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо квартири охоплюються накладенням арешту, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 в інтересах Київської міської радипро забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 ,до набрання законної сили рішенням у даній справі.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом.

Строк пред`явлення до виконання - три роки.

Стягувач: Київська міська рада (, місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36)

Боржник: ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її підписання, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т. О. Невідома

Судді: С. М. Верланов

В. А. Нежура