Справа № 156/102/25
Провадження № 2/156/119/25
Рядок статзвіту № 19
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2025 року сел. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Малюшевської І. Є.,

за участю секретаря судового засідання Киці Л. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду сел. Іваничі цивільну справу № 156/102/25

за позовом ОСОБА_1 , представник позивачки адвокат Бакун Олександр Сергійович,

до Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області

про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,

учасники справи не з`явилися;

в с т а н о в и в :

І. Суть спору

Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_2 . Позовні вимоги мотивує тим, що після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно - земельні ділянки загальною площею 0,52 га (0,27 ОСГ та 0,25 - ОЖБ), які вона успадкувала після смерті своєї матері (бабусі позивачки) ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та за життя не оформила.

В серпні 2023 року позивачка за наданими відповідними довідками сільською радою, як єдиний спадкоємець вказаного майна, почала виготовляти землевпорядні документи на вказані земельні ділянки для належної їх реєстрації в системі Державного земельного кадастру у відповідності до вимог ст. 79-1 Земельного кодексу України.

Зареєструвавши земельні ділянки та отримавши відповідні Витяги з такого реєстру звернулась до державного нотаріуса Нововолинської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини вище вказаних земельних ділянок. Однак, отримала письмову відповідь про відмову по причині відсутності необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів.

Як стверджує позивачка її матір ОСОБА_2 , фактично проживала до своєї смерті з позивачкою у квартирі АДРЕСА_1 , але була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 цього ж будинку і ніколи не згадувала про наявність неоформленого спадкового майна на земельні ділянки у с. Литовеж від бабусі позивачки ОСОБА_3 , оскільки правовстановлюючі документи на зазначені ділянки останньою не були оформлені та належно зареєстровані. Відтак, лише у серпні 2023 року ОСОБА_4 стало відомо про наявність такого спадкового майна у виді земельних ділянок загальною площею 0,52 га (згідно з рішенням Литовезької сільської ради № 17/2 від 23.11.1993 р., а після геодезичних замірів - 0,447 га.).

Відсутність правовстановлюючих документів на зазначене майно унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальній конторі, тому позивачка змушена звернутись із позовом до суду.

З огляду на наведене, позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,1770 га, кадастровий номер: :01:007:0014, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею - 0,27 га кадастровий номер: :01:007:0015, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташованих в с. Литовеж Володимирського району Волинської області на території Литовезької ОТГ.

ІІ. Позиція учасників справи

В судове засідання позивачка та її пердставник не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

В матеріалах справи міститься заява представника позивачки ОСОБА_5 від 08.04.2025 року, в якій просить суд справу розглянути без участі сторони позивачка.

07.04.2025 від в.о. сільського голови Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області Жукової М. надійшла заява про здійснення розгляду справи без участі представника сільської ради та відсутність заперечень щодо задоволення позову.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

Ухвалою від 28.01.2025 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.02.2025 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази у справі.

Ухвалою суду від 25.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи

Рішенням Литовезької сільської ради від 23.11.1993 року № 17/2 ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована біля будинку у розмірі 0,27 га та 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла (а.с.12). Останнім місцем проживання та реєстрації ОСОБА_3 була адреса: АДРЕСА_3 . На день смерті ОСОБА_3 разом з нею проживала її дочка ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, однак таку не оформила. Заповіт від імені ОСОБА_3 Литовезькою сільською радою не посвідчувався (а.с.20).

До складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті в тому числі право на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0,27 га та 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_2 (а.с.13).

Із спадкової справи № 483 заведеної 28.08.2008 року до майна померлої ОСОБА_2 слідує, що позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.72-92). Заяв від інших спадкоємців не надходило.

Спадкових прав після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 її дочка ОСОБА_2 за життя не оформила.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Нововолинської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини спадкових земельних ділянок, однак, отримала письмову відповідь про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно (а.с.37).

Відсутність правовстановлюючих документів на спірне майно унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальній конторі, тому позивачка змушена звернутись із позовом до суду.

Відповідач не заперечує щодо задоволення позову.

V. Застосоване судом законодавство

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положення ст.ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до статті 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

VI. Висновки суду

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що право на спірні земельні ділянки перейшло в порядку спадкування до позивачки. Однак, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку.

З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_2 , а остання є спадкоємцем за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_3 ; ОСОБА_1 у передбачений законом спосіб прийняла дану спадщину; інших спадкоємців, які б у встановлені законом строки вчинили дії щодо прийняття спадщини судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця ОСОБА_2 входять земельні ділянки, які вона успадкувала після смерті ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивачки, а тому може бути застосований судом.

Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких, як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що є правові підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку.

VII. Судові витрати

Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за нею.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:007:0015 загальною площею 0,2700 га, яка розташована в с. Литовеж Володимирського району Волинської області та на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,1770 га, кадастровий номер :01:007:0014, яка розташована в с. Литовеж Володимирського району Волинської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , які остання успадкувала після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачкою.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація щодо сторін та інших учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Представник позивачки: адвокат Бакун Олександр Сергійович, адреса: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: Литовезька сільська рада Володимирського району Волинської області, , місцезнаходження: вул. Володимира Якобчука, буд. 11, с. Литовеж Володимирський р-н, Волинська обл.

Суддя І. Є. Малюшевська