УХВАЛА

23 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 161/5741/21

провадження № 61-11168св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на постанову Волинського апеляційного суду від 18 липня 2024 року у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про визнання пункту 7.1 договору в частині недійсним і стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 09 жовтня 2007 року уклала з банком кредитний договір, за умовами якого отримала кредит у розмірі 55 000,00 доларів США на купівлю житла та 14 500,00 доларів США на погашення страхових платежів із терміном повернення до 09 жовтня 2027 року та сплатою 0,92 % на місяць,.

Виконання умов кредитного договору забезпечено укладеним між банком та ОСОБА_2 договором поруки від 09 жовтня 2007 року.

Зазначала, що у пункті 7.1 кредитного договору передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, а також щомісяця в період сплати 0,2 % від суми виданого кредиту (110,00 доларів США щомісячно). При цьому, у кредитному договорі не зазначено, які саме послуги за вказану винагороду надаються банком. Такі умови є несправедливими, суперечать положенням частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), тому відповідно до статті 18 цього Закону вказані умови договору є недійсними з моменту укладення кредитного договору.

З 09 жовтня 2007 року до 14 березня 2021 року банк безпідставно одноразово стягнув винагороду за отриманий кредит у сумі 1 650,00 доларів США, а також щомісяця стягував 0,2 % від суми виданого кредиту, що за цей період часу склало 18 040,00 доларів США.

Крім того, на порушення пунктів 2.3.1., 7.1. умов договору з 09 жовтня 2007 року до березня2021 року банк нараховував проценти за ставкою 0,95 %, а не 0,92 % на місяць, а тому за проведеними розрахунками в рахунок погашення відсоткової ставки банком безпідставно було зараховано з проведених ануїтетних платежів 14 304,30 доларів США.

Посилаючись на викладене, просила суд:

- визнати недійсними пункт 7.1. кредитного договору в частині винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 3 % від суми виданого кредиту, у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати 0,2 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.11. цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 6.2. договору;

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно стягнену з неї суму коштів, як винагороду за надання фінансового інструменту, у розмірі 1 650,00 доларів США, а також стягнені щомісяця в період сплати 0,2 % від суми виданого кредиту за період із 07 жовтня 2007 року до 29 березня 2021 року коштів у розмірі 17 710,00 доларів США;

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно стягнені в рахунок сплати відсоткової ставки за період із 07 жовтня 2007 року до 23 вересня 2021 року кошти у розмірі 21 814,30 доларів США; безпідставно стягнену пеню за період із 07 жовтня 2007 року до 29 березня 2021 року в розмірі 114,01 доларів США, а всього стягнути на її користь станом на 21 березня 2021 року кошти в розмірі 48 288,31 доларів США.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2023 року у складі судді Олексюка А. В. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними пункт 7.1. кредитного договору від 07 жовтня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», у частині винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 3 % від суми виданого кредиту, у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати 0,2 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.11. цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пункту 6.2. договору.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуту з неї суму коштів, як винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 3 % від суми виданого кредиту на суму 1 650,00 доларів США, а також безпідставно стягнуті в період сплати 0,2 % від суми виданого кредиту за період із 07 жовтня 2007 року до 29 березня 2021 року кошти у розмірі 17 710,00 доларів США; безпідставно стягнуті в рахунок сплати відсоткової ставки за період із 07 жовтня 2007 року до 23 вересня 2021 року кошти у розмірі 21 814,30 доларів США; безпідставно стягнуту пеню за період із 07 жовтня 2007 року до 29 березня 2021 року у розмірі 114,01 доларів США, а всього 41 288,31 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 9 343 грн.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2023 року стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 9 000,00 грн, витрати на оплату експертизи у розмірі 25 600,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що умови пункту 7.1 вказаного кредитного договору є несправедливими, суперечать положенням частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), тому відповідно до статті 18 цього Закону є недійсними з моменту укладення кредитного договору. Також суд вважав за можливе застосувати наслідки недійсності правочину у вказаній частині шляхом стягнення з банку безпідставно отриманих коштів.

Постановою Волинського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 10 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, однак не звернув уваги на те, що позивач звернулася до суду із позовом поза межами позовної давності, яка почала свій перебіг з моменту укладення кредитного договору 09 жовтня 2007 року та сплила, відповідно, 09 жовтня 2010 року, однак із цим позовом ОСОБА_1 звернулася лише у березні 2021 року.

Постановою Верховного суду від 24 квітня 2024 року за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 постанову Волинського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Волинського апеляційного суду від 18 липня 2024 року за наслідками розгляду апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2023 року та додаткове рішення від 10 квітня 2023 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнену з неї суму коштів, як винагороди за надання фінансового інструменту, в період сплати 0,2 % від суми виданого кредиту за період із 12 березня 2017 року до 29 березня 2021 року у розмірі 5 170,00 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмолено.

31 липня 2024 року представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Сокуренко Н. В. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у позові.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18, від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 759/20374/20, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20, від 15 березня 2023 року справі № 176/552/22, від 20 травня 2020 року у справі № 367/836/18.

Зміст касаційної скарги свідчить про те, що постанова апеляційного суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається (частина перша статті 400 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Луцького міськрайонного суду Волинської області цивільну справу № 161/5741/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання пункту 7.1 договору в частині недійсним і стягнення коштів.

Зупинено виконання постанови Волинського апеляційного суду від 18 липня 2024 року до закінчення касаційного провадження.

Справа № 161/5741/21 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2025 року справу № 161/5741/21 призначено до судового розгляду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 05 березня 2025 року з підстав, передбачених частиною третьою статті 403 ЦПК України, передав на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 201/2056/22 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_6 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно набутого майна. (провадження № 61-17372св23).

Касаційний суд вважав за необхідне відступити від висновків щодо застосування частини третьої статті 261 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року у справі № 464/1961/20 (провадження № 61-9031св22).

Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2025 року справу № 201/2056/22 (провадження № 61-17372сво23) прийнято до розгляду та призначено до розгляду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважав мотиви, викладені в ухвалі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 березня 2025 року, такими, що містять підстави для прийняття справи до Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Правовідносини у цій справі є подібними до правовідносин у справі № 201/2056/22 (провадження № 61-17372сво23).

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 201/2056/22 (провадження № 61-17372сво23).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтями 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 161/5741/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання пункту 7.1 договору в частині недійсним і стягнення коштів до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 201/2056/22 (провадження № 61-17372сво23).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов