01.05.2025 Справа № 363/86/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючої судді Дьоміної О.П., за участю секретаря Ходасевич Д.К., представника відповідачки адвоката Данильчука С.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

07.01.2025 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором за №735795 в розмірі 38 895,97 грн., з яких: 5 499,97 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 33 396 грн. сума заборгованості за відсотками, крім того, просив суд стягнути з відповідачки, понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позову посилався на те, що 20.04.2023 року між ТОВ «Селфі кредит» та відповідачкою було укладено кредитний договір за №735795, відповідно до якого товариство надало відповідачці у безготівковій формі кредит, шляхом перерахування коштів кредиту на її платіжну картку, зазначену нею в особистому кабінеті. Порядок обчислення процентів, пролонгація, порядок повернення кредиту та сплата відсотків, права і обов`язки сторін були обумовлені в підписаному договорі. 30.05.2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та позивачем було укладено договір факторингу за №30052024, відповідно до якого товариство передало позивачу за плату, належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні товариству права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі. Так, відповідно до реєстру боржників від 30.05.2024 року, до вказаного договору факторингу, позивач набув право вимоги і до відповідачки в сумі 38 895,97 грн., з яких: 5 499,97 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 33 396 грн. сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок ТОВ «Селфі кредит», ні на рахунок позивача. З моменту отримання права вимоги до відповідачки, позивач не здійснював нарахування штрафних санкцій, таким чином відповідачка має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором за №735795 в загальному розмірі 38 895,97 грн.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог статті 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді від 27.01.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

10.02.2025 року від представника відповідачки адвоката Данильчука С.Г. до суду спрямовано відзив на позов, в якому останній просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову та стягнути з нього на користь відповідачки, понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. При цьому зазначав, що ціна договору та плата за договором факторингу є його істотними умовами, а виконання умов щодо оплати за договором факторингу та подання відповідних доказів має значення для підтвердження правонаступництва у кредитних правовідносинах та для реалізації прав нового кредитора, що замінив первісного, зокрема і звернення з позовом до суду про стягнення з боржника кредитної заборгованості. Консенсуальний характер договору факторингу вказує на необхідність підтвердження подальшого виникнення прав та обов`язків сторін по договору, підписаним актом прийому-передачі реєстру боржників, згідно з додатком до договору та сплати коштів у розмірі ціни продажу та плати за договорами, що необхідно підтверджувати відповідними документами фінансової звітності. Позивачем не надано доказів виконання фактором грошового зобов`язання, а саме перерахування ціни продажу за договором на рахунок клієнта ТОВ «Селфі кредит», тобто позивач не довів перехід права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до позивача. Крім того, представник відповідачки вважає, що поданий позивачем витяг з реєстру боржників не обґрунтовує позовні вимоги, формування такого витягу умовами договору факторингу не передбачено, не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості, всі суми коштів, що сплачені відповідачкою в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави нарахування. Також, додані позивачем до позову докази не підтверджують отримання відповідачкою кредитних коштів у заявленому розмірі, оскільки відсутні відомості про перерахування грошових коштів на рахунок відповідачки. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, це односторонній арифметичний розрахунок стягуваємих сум, що залежить від волі банку, наданий розрахунок не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Позивач не надав доказів того, що відповідачці, згідно з кредитним договором було надано кредит в сумі, заявленій в позові, визначення суми в договорі не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачкою. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження ініціювання переказу позивачем кредитних коштів на рахунок відповідачки та те, що переказ завершений. Також договір за №735795 від 20.04.2023 року не містить відомостей про підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме відповідачкою, саме тільки зазначення в договорі персональних даних відповідачки не підтверджує проходження верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій електронних чи паперових особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи - відповідачки. А відтак, просив відмовити в задоволенні позову за недоведеністю та необґрунтованістю, а також просив стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

17.02.2025 року від представника позивача до суду спрямована відповідь на відзив, в якій представник позивача посилалася на те, що відповідно до умов договору, його підписання здійснювалося електронним підписом позичальниці, відтвореним, шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону, вказаний відповідачкою при укладанні договору. Інформація про ідентифікацію, реєстрацію та про відправлення/надходження на номер телефону одноразового ідентифікатора для підписання договору та додатків до нього знаходиться у первісного кредитора, доступ до якої має первісний кредитор та позичальниця, як власник особистого кабінету, в той час позивач не має доступу до такої інформації, адже це не передбачено договором факторингу. Позивач доводить факт укладання відповідачкою кредитного договору в електронній формі та підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Щодо нарахування суми заборгованості, представник зазначала, що кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, кінцева дата строку кредиту є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку його дії. Згідно укладеного договору, відповідачка зобов`язалася повернути грошові кошти, сплатити відсотки, виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором та додатками до нього і саме через неналежне виконання позичальницею зобов`язань і було нараховано суму заборгованості. В розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором, відображені сплати відповідачкою коштів, в рахунок погашення кредитної заборгованості та рахунок первісного кредитора, що є підтвердженням укладання договору та погодження і отримання коштів. Крім того, з метою надання вичерпної інформації по справі, позивач звертався до первісного кредитора, щодо надання додаткових доказів, а саме детального розрахунку заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів ОСОБА_1 за укладеним договором. ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримано частково відповідь на запити, в тому числі і отримано додаткові докази, а відтак представник позивача просила суд поновити строк для подання зазначених доказів та долучити їх до справи. На думку представника позивача, долучені докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження надання/перерахування коштів позичальнику та обґрунтуванням розміру заборгованості відповідачки за договором позики. Також зазначила, що за весь період перебування права грошової вимоги за кредитним договором у ТОВ «ФК «АПБ», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідачки, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Крім того, реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, в зв`язку з чим представник позивача надала виксерокопіювання (Витяг) з Реєстру боржників, що містить лише дані відповідачки, інші відомості приховано за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб. У той же час, повідомлення боржників про відступлення права вимоги здійснювалось первісними кредиторами. У законодавстві України не передбачено обов?язку правонаступника кредитора мати підтвердження направлення боржнику повідомлення про відступлення права вимоги. Дані листи ніяким чином не змінюють умов кредитних договорів, а носять лише інформаційний характер. Просила позовну заяву з викладених у ній підстав та відповіді на відзив задовольнити, а в стягненні з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу відмовити, оскільки справа є малозначною, а розмір витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. завищеним. Також просила розглянути справу за її відсутності.

20.02.2025 року представник відповідачки подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що представник позивача не обґрунтував неможливість подання додаткових доказів у встановлений законом строк з причин, що не залежали від нього, відсутнє клопотання про визнання поважними причини неподання доказів вчасно, крім того, ці докази не направлені відповідачці, а тому суд повинен не брати їх до уваги, а відповідь на відзив повернути без розгляду. Позивачем не доведено розміру заборгованості, відсутні банківські виписки з рахунків позичальника, які б підтверджували рух коштів по рахунку, містили записи про операції, здійснені протягом операційного дня та були підтвердженням виконаних за день операції. Розрахунок заборгованості не є первинним документом. Також зазначив, що в рамках даної справи, станом на 20.02.2025 року представником відповідача підготовлені та подані до суду наступні процесуальні документи: відзив на позовну заяву; заперечення на відповідь на відзив, тому, вважає, що заявлений розмір правничої допомоги у розмірі 5 000 грн. відповідає критерію реальності та розумності, є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг. Просив в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Представник позивача письмово просила про задоволення позову та розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.03.2025 року просив в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного:

Так, судом встановлено, що 20.04.2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» (а.с. 4-14).

Згідно з п. 1.1 Договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі, шляхом перевірки товариством правильності введення коду направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту ІТС товариства.

Згідно з п. 1.2 Договору - на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов?язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов?язки, передбачені договором.

Відповідно до п. .п 1.3, 1.4 договору - сума кредиту(загальний розмір) складає: 5 500 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 360 дні (в)(день). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати), повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів) , що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов?язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.

Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2.2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору, знижена процентна ставка 1.21 % в день (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 1.7 договору - орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 47 541,10 % річних (п. 1.7.1 договору); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 21 184,06% річних (п. 1.7.2 договору).

Відповідно до п. 1.8 договору - орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 49 060 грн. (п. 1.8.1 договору); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 47 426,5 грн. (п. 1.8.2 договору).

Згідно з п. 2.1 договору - кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Додатком за №1 до договору про надання споживчого кредиту за №735795 від 20.04.2023 року є Графік платежів, згідно з яким - чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період становить 47 426,5 грн., проценти за користування кредитом 41 926,5 % (а.с. 14-15).

20.04.2023 року ОСОБА_1 , також підписала паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит де зазначені основні умови кредитування (а.с. 16-17).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором за №735795 від 20.04.2023 року, станом на 30.05.2024 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 38 895,97 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 5 499,97 грн., сума заборгованості за відсотками 33 396 грн. (а.с. 23-29, 94-100).

30.05.2024 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Селфі Кредит» укладений договір факторингу за №30052024, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за яким настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою) пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а. с. 18-20, 101-105).

Згідно з п. 1.2 договору факторингу - перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в день підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку за №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід?ємною частиною цього договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов?язаний передати фактору інформацію згідно Реєстру Боржників в електронному вигляді за формою, наведеною в Додатку за №4 до цього договору, на підставі Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №5).

30.05.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Селфі Кредит» був підписаний акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу за №30052024, згідно з яким клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого з урахуванням п 1.2 договору факторингу від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 21, 106).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу за №30052024 від 30.05.2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором за №735795 в сумі 38 895,97 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 5 499,97 грн., сума заборгованості за відсотками 33 396 грн. (а.с. 22). Зазначене також підтверджується реєстром боржників, що є додатком за №1 до договору факторингу за №30052024 (а.с. 107-108).

З платіжної інструкції за №21391 від 31.05.2024 року вбачається, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перерахувало на рахунок ТОВ «Селфі Кредит» грошові кошти в розмірі 1 942 903,82 грн. в рахунок оплати за відступлення права вимоги згідно договору факторингу за №30052024 від 30.05.2024 року (а.с. 109).

Що стосується клопотання представника відповідача про не прийняття до розгляду доказів, долучених представником позивача до відповіді на відзив, оскільки вони подані з пропущенням строку, то суд зазначає наступне.

За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 179 ЦПК України, у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Отже, суд звертає увагу на те, що позивач в своєму відзиві виклав всі наявні в нього заперечення на позовну заяву. В свою чергу, представник позивача подав відповідь на відзив у встановлений ухвалою суду строк, в якому виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень. До вказаної відповіді на відзив долучив відповідні докази, які отримав від первісного кредитора (ст. 517 ЦК України), що ґрунтується на вимогах ст. 179 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для відхилення вказаних доказів, коли задоволення клопотання про це буде проявом надмірного формалізму (правового пуризму), а відтак, долучені представником позивача докази до відповіді на відзив суд приймає до уваги при вирішенні справи.

Так, статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України - кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.

Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Умови публічного договору, які суперечать ч. 2 цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України - клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно ст. 1087 ЦК України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або безготівковій формі.

Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Відповідно до ст. 1088 ЦК України, під час здійснення безготівкових розрахунків допускається застосування платіжних інструкцій, передбачених законодавством України, банківськими правилами та звичаями ділового обороту.

Сторони у договорі мають право обрати будь-який вид безготівкових розрахунків на свій розсуд. Безготівкові розрахунки провадяться через банки, небанківських надавачів платіжних послуг, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами.

Згідно ч. 4 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію», фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 6, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір, крім визначених цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Пунктом 2.1 договору про надання споживчого кредиту за №735795 від 20.04.2023 року передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року за №22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними.

Так, п. 1.13 вказаної Інструкції зазначає, що, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження).

Згідно із п. 2.14 Інструкції - банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача «Дата надходження в банк стягувача» (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня».

Отже, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року за №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; , згідно ст. 79 ЦПК України - достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З долучених до матеріалів справи доказів в обґрунтування позову, відсутні відповідні платіжні доручення, чи належним чином завірені копії на підтвердження тих обставин, що ТОВ «Селфі Кредит» (первісний кредитор), перерахував відповідачці на платіжну картку, тощо, кредитні кошти згідно договору за №735795 від 20.04.2023 року. А відтак посилання позивача на надання відповідачці кредитних коштів є безпідставними та не підтверджено належними доказами. Оскільки позивачем не підтверджено належними доказами факту надання кредитних коштів первісним кредитором відповідачці, вимоги позивача не є доведеними.

Судова практика у кредитних правовідносинах, стягненні заборгованості за договорами займу наразі дотримується позиції необхідність наявності доказів щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. Обов`язковою умовою для прийняття позитивного для кредитора рішення є надання останнім документу, який підтверджує вказаний факт.

Позиція ВС/КЦС у справі за №278/2177/15-ц від 17.12.2021 року викладена наступним чином - заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним, договором.

В даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду лише докази щодо укладення договору, при цьому не зазначив, щодо наявності у позивача, або іншої особи оригіналів письмових, або електронних доказів, які підтверджують факт надання відповідачці кредитних коштів.

Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Позиція Верховного Суду викладена в постанові від 29.01.2020 року по справі за №755/18920/18 свідчить про те, що наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь - яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, належними доказами факт отримання відповідачкою кредитних коштів, у відповідному розмірі, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача судових витрат на правову допомогу суд керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-6 ст. 137 ЦК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

08 липня 2024 року між відповідачкою та адвокатом Данильчуком С.Г. укладено договір про надання правничої допомоги за №2024/07/08-01.

Представником відповідача представлене документальне підтвердження (квитанція до прибуткового касового ордера за №1002/1 від 10.02.2025 року) понесених витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. та додатку за №2 до Договору про надання правничої допомоги за №2024/07/08-01 від 08 липня 2024 року, відповідно до якого за представництво інтересів у Вишгородському районному суду Київської області, складання та подання до суду відзиву на позовну заяву, участь у судовому засіданні сума гонорару є фіксованою та становить 5 000 грн.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі за №922/1964/21).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі за №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі за №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі за №775/9215/15ц).

Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі за №826/1216/16 та додаткова постанова ВП ВС від 19.02.2020 року у справі за №775/9215/15ц).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням вищенаведеного, а також положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить висновку про те, що обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, витраченого часу на її надання є неспівмірним з вартістю послуг, визначених договором, а рівень складності даної справи не вимагав того обсягу правничої допомоги та часу на її надання, як зазначено у акті про отримання правової допомоги. Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягу виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати неспівмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для його зменшення та стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2 500 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 530, 533, 549, 625, 629, 759, 1046-1051 ЦК України, ст. ст. 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст. ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис», ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 259, 265, 268, 279, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», знаходиться за адресою: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуюча суддя: