Ухвала

Іменем України

28 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 456/2032/23

провадження № 61-3282ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 січня 2025 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила виділити у власність відповідача автомобіль марки «AUDI A6» 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини вказаного автомобіля в розмірі 5 308,00 доларів США.

Стрийський міськрайонний суд Львівської області рішенням від 27 лютого 2024 року позов задовольнив. Виділив у власність ОСОБА_1 автомобіль марки «AUDI A6» 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 308,00 доларів США, що еквівалентно 203 488,00 грн, грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «AUDI A6» 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 21 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року залишив без руху та надав заявнику строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причини його пропуску та наданням відповідних доказів, і роз`яснив заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 27 січня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року.

10 березня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 січня 2025 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення копії ухвали суду.

На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, які заявником виконано.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 січня 2025 року і справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції від 27 лютого 2024 року неможливо було оскаржити в передбачений законом строк на апеляційне оскарження, оскільки він пізно про нього дізнався. Апеляційним судом не взято до уваги його перебування за межами України, а також те, що особа, яка мала надавати йому відповідну правову допомогу, не повідомила його ні про рішення суду першої інстанції, ні про ухвалу апеляційного суду про залишення без руху апеляційної скарги через несплату судового збору, яка була подана його адвокатом. Також зазначає, що не відповідає дійсності і те, що нібито він отримав відповідну ухвалу 09 липня 2024 року, оскільки в період з 08 до 12 липня 2024 року він перебував на маршруті, на підтвердження чого було надано копію закордонного паспорта. Отже обставини, які були викладені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, можуть бути віднесені до поважних причин пропуску такого строку, проте суд апеляційної інстанції їх не врахував.

Вивчивши касаційну скаргу та оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Щодо оскарження рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною другою статті 17 ЦПК України встановлено, що не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року не підлягає касаційному оскарженню, так як воно не було предметом апеляційного перегляду по суті, тому у відкритті касаційного провадження в цій частині необхідно відмовити з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Щодо оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 27 січня 2025 року.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування причин поважності пропуску цього строку та докази на підтвердження таких причин.

За приписами частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «DeGeouffre dela Pradellev. France» від 16 грудня 1992 року).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у рішеннях у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Апеляційним судом встановлено, що 27 лютого 2024 року в судовому засіданні під час проголошення рішення суду першої інстанції був присутній представник ОСОБА_1 - адвокат Михавків І. В.

11 березня 2024 року Михавків І. В. отримав копію рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року, що підтверджується власноручно написаною ним розпискою.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (частина сьома статті 272 ЦПК України).

08 квітня 2024 року ОСОБА_1 вперше звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року, тобто в передбачений законом строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - для надання документу про сплату судового збору в розмірі 3 052,32 грн, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Вказану ухвалу від 17 квітня 2024 року ОСОБА_1 отримав 01 травня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17 червня 2024 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику у зв`язку із невиконанням вимог ухвали суду від 17 квітня 2024 року.

Копію ухвали від 17 червня 2024 року про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 отримав 09 липня 2024 року, що підтверджується інформацією, наявною в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі Львівського апеляційного суду.

06 жовтня 2024 року ОСОБА_1 вдруге звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року, в якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, однак не зазначив поважних причин його пропуску.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - для надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причини його пропуску та наданням відповідних доказів, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог ухвали суду від 21 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначив, що в судовому засіданні під час ухвалення рішення суду першої інстанції був присутній лише його представник, який не повідомив його про результати розгляду справи, у зв`язку із чим йому було не відомо про ухвалення у цій справі судового рішення. Крім того зазначив, що він постійно перебуває у відрядженнях за кордоном.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що зазначені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки отримавши 09 липня 2024 року ухвалу про повернення апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, вдруге з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся лише 06 жовтня 2024 року, тобто з пропуском майже трьох місяців з дня отримання ухвали суду від 17 червня 2024 року.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на недоведеність поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Аргументи касаційної скарги в частині оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 27 січня 2025 року не спростовують висновків суду, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга в частині оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 27 січня 2025 року є необґрунтованою, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а отже у відкритті касаційного провадження в цій частині необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 та частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 січня 2025 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов