ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/7801/23

провадження № 22-ц/4809/159/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Варакіна Н. Б.) від 10.09.2024,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

14.09.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просила суд зобов`язати відповідачку усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення шляхом знесення самочинно збудованих елементів благоустрою.

Позов обґрунтовано тим, що позивач проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці площею 0,675 га, кадастровий номер: :11:090:0018.

Поруч в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , проживає відповідач ОСОБА_3 . Вона облаштувала прилеглу до її квартири частину земельної ділянки загального користування, яка належить Кропивницькій міській раді, встановивши на ній квіткові клумби, ящики з деревами та інші предмети, які позбавляють позивачку можливості зручно в`їжджати у двір через ворота по вказаній земельній ділянці.

06.12.2023 позивач подав до суду заяву від 05.12.2023, згідно з якою просив зобов`язати ОСОБА_3 знести за власний рахунок самочинно побудовані споруди: добудову до житлового будинку (літер «А, А1, а1»), добудову до господарської будівлі (літера «Ж.»), паркани клумб 5 м на 1,15 м та 3,5 м на 0,63 м, викорчувати дерева з вказаних клумб і привести земельну ділянку кадастровий номер: :11:090:0018 до первісного стану.

2. Короткий зміст рішення суду

2.1 Кіровський районний суд м. Кіровограда рішенням від 10.09.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та приведення її у попередній стан відмовив.

Суд дійшов висновку, що позивачка не довела, що спірні добудова до житлового будинку (літер «А, А1, а1»), добудова до господарської будівлі (літера «Ж»), паркани клумб 5 м. на 1,15 м. та 3,5 м. на 0,63 м. чинять їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою спільного користування, оскільки побудовані на земельній ділянці, яка перебуває у власності відповідача.

При цьому суд вважав безпідставними посилання позивачки на перевірку Управління державного будівельного архітектурно-будівельного контролю Кропивницької міської ради, так як існування даних добудов ніяким чином не зменшує належну позивачу частину будинку та не перешкоджає користуванню в`їздом до загального двору та проїздом до належної позивачці частини будинку. Самі по собі дані про порушення вимог чинного містобудівного законодавства, які на думку спеціаліста та самої позивача мають місце, не можуть свідчити про створення позивачці перешкод в користуванні своєю власністю.

Суд встановив, що обидва власники квартир користується спільною частиною двору біля будинку, а існуючі в цій частині клумби не перешкоджають позивачці в`їжджати автомобілем у двір, залишати один або два автомобілі в цій частині двору.

2.2 Кіровський районний суд м. Кіровограда додатковим рішенням від 24.10.2024 стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 6 498,00 грн.

3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивачка у справі ОСОБА_1 звернулася до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Кіровський районний суд м. Кіровограда рішення від 10.09.2024 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов, зобов`язати ОСОБА_3 знести за власний рахунок самочинно побудовані споруди: добудову до житлового будинку (літер «А, А1, а1»), добудову до господарської будівлі (літера «Ж.»), паркани клумб 5 м на 1,15 м та 3,5 м на 0,63 м, викорчувати дерева з вказаних клумб і привести земельну ділянку кадастровий номер: :11:090:0018 до первісного стану.

Вона оскаржує рішення суду з підстав невідповідність висновків, викладених у мотивувальній частині рішення, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, вказує, що суд дійшов помилкового висновку про здійснення відповідачкою добудов та влаштування клумб з насадженнями на земельній ділянці, яка належить їй особисто на праві власності.

Дії відповідачки порушують права позивачки та приписи ч. 1, ч. 2 ст. 369, 376 ЦК України, а також норми Закону України «Про архітектурну діяльність», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Здійснивши самочинне будівництво, відповідачка не набула права власності на нього.

Висновок суду про те, що внаслідок здійснених відповідачкою добудов не було зменшено площу земельної ділянки загального користування, а тому права позивачки не були порушені діями відповідачки, суперечить обставинам справи.

З огляду на вчинене відповідачкою правопорушення, перебудова самочинно збудованих об`єктів не матиме наслідком усунення порушення, а також відновлення прав позивачки, тому вони підлягають знесенню (а. с. 123 126).

4. Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кундас Вікторія Андріївна надала до суду відзив на апеляційну скаргу в якому висловила незгоду з твердженнями та вимогами апелянта. Зокрема, вказує, що суд правильно встановив, що позивач вільно користується спільною частиною присадибної земельної ділянки для проїзду та паркування своїх двох автомобілів. Відповідач став власником квартири у будинку в 2009 році, а всі добудови та прибудови здійснені згідно з законом та внесені до технічної документації на будинок, зокрема недобудова літ. А1 з графічно зображеними сходи, знесення яких вимагає позивачка, та враховані судом під час встановлення порядку користування земельною ділянкою, що вирішувалося судом в іншій справі № 2-129/2008. Таким чином твердження позивача про нібито здійснене самочинне будівництво є безпідставним. Співвласникам будинку було передано у спільне користування земельну ділянку, порядок користування якою встановив суд з урахуванням існуючих будівель. Факт реконструкції добудов відповідачем не вказує на зменшення площі земельної ділянки, яка перебуває їх з позивачкою загальному користуванні. Зелені насадження не перешкоджають позивачу.

5. Короткий зміст позицій сторін, висловлених у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Апелянт ОСОБА_1 підтримала свою апеляційну скаргу, надала пояснення по суті справи та просила задовольнити її вимоги. Крім того, вона відмовилася від частини позовних вимог.

Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 06.03.2025 прийняв відмову ОСОБА_1 від частини позову до ОСОБА_2 про знесення добудови (літ. «Ж1») до господарської будівлі (літ. «Ж»), рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 14.10.2024 визнав частково нечинним, а провадження у справі в цій частині закрив.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Кундас Вікторія Андріївна були належним чином повідомлені належним чином про час, дати та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

6. Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

ОСОБА_1 є власницею 19/50 часток земельної ділянки кадастровий номер: :11:090:0018, площею 0,675 гектарів, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.10.2021, посвідченого державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Кушнір В. П., зареєстрованого в реєстрі за № 2-591 (а. с. 6 на звороті).

Крім того, ОСОБА_1 є власницею 19/50 часток житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.10.2021, виданого державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Кушнір В.П., зареєстрованим у реєстрі за № 2-590 (а. с. 7 на звороті).

ОСОБА_3 є власницею 31/50 часток земельної ділянки кадастровий номер: :11:090:0018, площею 675,10 кв.м на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.06.2009, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського нотаріального округу Потьомкіною І. А., зареєстрованого в реєстрі за № 631 (а. с. 27, 28).

Крім того, ОСОБА_3 є власницею 31/50 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку з господарського-побутовими будівлями від 17.06.2009, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського нотаріального округу Потьомкіною І. А., зареєстрованого в реєстрі за № 630 (а. с. 30, 31)

Кіровський районний суд м. Кіровограда рішенням від 12.02.2008 у справі № 2-129/2008 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділення частки із спільної земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні двором визначив порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться у спільному користуванні співвласників будинку АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_4 , згідно з варіантом порядку користування земельною ділянкою із загальним входом/заїздом на земельну ділянку загального користування, відображеному у графічному додатку №1 судової будівельно-технічної експертизи №522/21 від 31 жовтня 2007року, згідно з яким:

- співвласнику з часткою 31/50 ОСОБА_4 виділено в особисте користування цільну ізольовану земельну ділянку пл. 375, 1 кв.м, що розташована та примикає до правої бічної межі зі збереженням існуючого входу/в`їзду з боку АДРЕСА_5 на земельну ділянку загального користування, що відповідає ідеальній частці кожного у домоволодінні;

- співвласнику з часткою АДРЕСА_6 виділено цільну ізольовану ділянку пл. 229,9 кв.м, що розташована та примикає до лівої бічної межі зі збереженням існуючого входу/в`їзду з боку АДРЕСА_5 на земельну ділянку загального користування, що відповідає ідеальній частці кожного у домоволодінні;

- виділено земельну ділянку в загальне користування співвласниками в домоволодінні по АДРЕСА_1 , площею 70,1 кв.м, що розташована між квартирою співвласника ОСОБА_4 та правою бічною межею та суміжна з прибудовами літ. а і літ. а3.

8. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.

9. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

9.1. Норми права та їх джерела

Відповідно до норм ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України)

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України відновлення становища, яке існувало до порушення один із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (ч. 1 ст. 78 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (ч. 1, ч. 4 ст. 88 ЗК України).

Близькими за змістом до норм ч. 1, ч. 4 ст. 88 ЗК України є норми ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам (ч. 1 ст. 375 ЦК України).

Цивільні права здійснюються в межах наданих договором або законодавством. При здійснені своїх прав особа зобов`язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом не допускається. У разі недодержання особою при здійснення своїх прав цих вимог суд може застосувати інші наслідки передбачені законом (ч. 1 3, 6 ст. 13 ЦК України).

Згідно з положеннями житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил […] Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 1, 4 ст. 376 ЦК України).

Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 90 ЗК України).

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (ч. 1, ч. 2, п. «б» ч. 3 ст. 152 ЗК України).

9.2. Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Спірні правовідносини сторін у цій справі стосуються захисту прав ОСОБА_1 на користування належною їй частиною будівлі та земельної ділянки з кадастровим номером: :11:090:0018, яке, за її твердженням, утруднене через дії співвласника ОСОБА_3 , яка самочинно здійснила на спільній земельній ділянці насадження дерев та улаштування клумб з огорожею, добудову до житлового будинку (літер «А, А1, а1»), що перешкоджає позивачці вільно проїжджати власними транспортними засобами по спільній території подвір`я. Крім того, у заяві про до суду від 05.12.2023 вона вказала про здійснення відповідачкою самочинного будівництва.

Натомість відповідачка, яка позов не визнала, вказала, що улаштування нею на присадибній земельній ділянці клумб з квітами та встановлення декоративних дерев у ящиках не суперечить її цільовому призначенню земельної ділянки. Позивачка сама визнає, що вона має можливість заїзду власними транспортними засобами на спільну частину подвір`я будинку, а в чому для неї є незручність не уточнила (а. с. 20 25).

Суд першої інстанції правильно встановив, що сторони у справі є співвласниками земельної ділянки площею 0,675 га, кадастровий номер: :11:090:0018, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому ОСОБА_1 належить 19/50 часток, а ОСОБА_3 - 31/50 часток у праві власності на цю земельну ділянку.

Кіровський районний суд м. Кіровограда рішенням від 12.02.2008 у справі № 2-129/2008 у спорі між попередніми співвласниками земельної ділянки, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , виділив співвласнику з часткою 31/50 ОСОБА_4 в особисте користування цільну ізольовану земельну ділянку площею 375,1 кв.м, а співвласнику з часткою 19/50 Хупавченко (Лихненко) - ізольовану ділянку площею 229,9 кв.м. Крім того, виділив цим співвласникам у загальне користування земельну ділянку площею 70,1 кв.м, що розташована між квартирою співвласника ОСОБА_4 та правою бічною межею та суміжна з прибудовами літ. а і літ. а3.

Встановлений вказаним рішенням суду порядок користування спільним майном (земельною ділянкою) є обов`язковим для його нових власників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Спір між сторонами у справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стосується використання тієї частини земельної ділянки площею 70,1 кв.м, яку згідно з рішенням суду від 12.02.20008 було виділено в загальне користування співвласників.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за своєю волею, не залежно від волі інших осіб.

Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що встановлено ч. 1 ст. 358 ЦК України.

З урахуванням того, що рішенням суду від 12.02.2008 у справі № 2-129/2008 кожному зі співвласників надано у володіння та користування частини земельної ділянки в натурі в розмірі наближеному до розміру їх часток, а також збережено у їх спільному володінні та користуванні частини земельної ділянки, то кожен із них має право самостійно користуватися наданою йому частиною земельної ділянки, а також спільно (за взаємною згодою) користуватися тією її частиною, яку суд залишив у спільному користуванні.

У будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

З наданих 22.02.2025 позивачкою у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції пояснень вбачається, що у 2015 2016 роках, коли співвласниками земельної ділянки були ОСОБА_5 (спадкоємцем якої є позивачка) та ОСОБА_2 , за їх спільною згодою було улаштоване бетонне покриття частини земельної ділянки, якою вони користувалися спільно. Під час укладення бетонного покриття були залишені місця для вирощування рослин (клумби), що зображено но фотографіях, які є справі.

Будь-яких доказів того, що між тогочасними співвласниками земельної ділянки, ОСОБА_5 .П та ОСОБА_2 , існували спори щодо улаштування покриття на частині земельної ділянки, якою вони користувалися спільно, суду не надано.

Отже, на час набуття позивачкою ОСОБА_1 права власності на частку земельної ділянки (07.03.2021 дата відкриття спадщини), місця для вирощування рослин вже були улаштовані за згодою попередніх співвласників.

Існуючий на той час порядок користування спільною земельною ділянкою обов`язковий для позивачки.

Надані нею докази не доводять того, що декоративні огорожі місць для рослин та самі рослини, які знаходяться на частині земельної ділянки, якою спільно користуються сторони, перешкоджають їй у проїзді власними транспортними засобами. Навпаки, зображення автомобіля на наданих позивачкою фотознімках вказують на те, що такий проїзд та зупинка є безперешкодними (а. с. 11, 40, 52 - 55).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість вимоги позивачки про зобов`язання відповідачки за власний кошт знести огорожі клумб та викорчувати дерева, оскільки позивачка не довела, що їй дійсно чиняться перешкоди у користуванні спільним майном (земельною ділянкою), тобто, що цим порушене її право.

Однак, інший висновок, про те, що добудова до житлового будинку літер «А, А1, а1» та паркани клумб не створюють перешкод позивачу, бо знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває у власності відповідача, не відповідає фактичним обставинам цієї справи так, як вище за текстом рішення суд правильно встановив, що на підставі договорів купівлі-продажу земельна ділянка належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності.

Крім того, суд не дав оцінку доводам позивача, якими обґрунтовано його вимогу про зобов`язання відповідачки знести добудову до житлового будинку, що добудова є самочинним будівництвом.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що ст. 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю (п. 86 постанови від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22).

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

З матеріалів справи відомо, що спірна добудова до житлового будинку здійснена ОСОБА_2 на земельній ділянці, цільове призначення якого будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а. с. 33).

Водночас ця добудова знаходиться на земельній ділянці, яка знаходиться у спільній частковій власності сторін у справі, ба більше, на тій її частині, яка згідно з рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.02.2008 у справі № 2-129/2008 перебуває у спільному користуванні сторін.

У випадку, якщо земельна ділянка для будівництва перебуває у спільній частковій власності, то передбачене ст. 375 ЦК України право одного із співвласників на її забудову реалізується з урахуванням норм ч. 1 ст. 358 ЦК України та ч. 1 ст. 88 ЗК України, тобто за згодою всіх співвласників.

Якщо ж будівництво на земельній ділянці, що перебуває у спільній часткові власності, будо здійснене одним з її співвласників без згоди інших, а вони заперечують проти визнання за ним права власності на збудоване майно, то відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України ті співвласники землі, які не погодили будівництво можуть вимагати знесення співвласником, який здійснив самочинне будівництво, або за його рахунок.

Із зображення плану земельної ділянки садибного житлового будинку та плану будинку, які є складовою технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 ) станом на 21.09.2006 (а. с. 9, 10), а також зображення варіанту виділення земельних ділянок співвласникам за цією ж адресою (а. с. 6, 36), яке є додатком до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31.10.2007 № 522/21, згідно з яким було ухвалене рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.02.2008 у справі № 2-129/2008, вбачається, що до житлового будинку літ. «А, А1, а1», який збудовано на земельної ділянки площею 0,675 га, кадастровий номер: :11:090:0018, а саме до тієї його частини, якою володіє й користується ОСОБА_2 , на розі з обох боків були влаштовані відокремлені один від одного сходи, які вели до окремих входів у вказану частину будинку (а. с. 10, 36).

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на наведені за текстом відзиву графічні зображення, стверджує, що з часу придбання нею у 2009 році 31/50 часток будинку склад будівлі та її конфігурація нею не змінювалася, зокрема, досі існують графічно зображені на плані сходи до існуючої на той час добудови (а. с. 143, на звороті).

Проте таке твердження відповідача спростовується доказами у справі.

Як вбачається із наданих позивачкою фотознімків частини будинку, якою володіє і користується відповідачка, прилеглих до добудови сходів більше не існує (а. с. 11, 55, 56), а згідно з листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кропивницької міської ради від 04.12.2023 № 311/18 за результатами проведеного 17.11.2023 огляду житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено факт добудови до житлового будинку літ. «А, А1, а1» господарської будівлі (літньої кухні) зі збільшенням розміру (а. с. 58, 59).

Таким чином, докази у справі дають підстави вважати, що після набуття ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.2009 права власності на 31/50 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями відбулися зміни, а саме нею була здійснена добудова на місті раніше існуючих сходів зі збільшенням площі будинку збоку тієї його частини, якою користується вона.

Ці докази вказують на те, що наслідком здійснення такої добудови до житлового будинку є зменшення прощі частини земельної ділянки, яку за рішенням суду виділено у спільне користування її співвласників.

Таким чином позивачка довела ту обставину, що здійснення відповідачкою добудови до житлового будинку порушує раніше встановлений рішенням суду та обов`язковий для співвласників порядок користування спільною земельною ділянкою.

Проте надані позивачем до суду першої інстанції докази не містили інформації про ідентифікуючі ознаки цієї добудови до житлового будинку (найменування, площа). На переконання колегії суддів апеляційного суду, такі відомості матимуть значення у випадку виконання можливого рішення суду.

Суд першої інстанції цього не врахував. Натомість з метою повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, виконуючи покладені на нього ч. 5 ст. 12 ЦПК України обов`язки, суд мав роз`яснити учасникам справи право надати додаткові докази щодо цієї добудови.

Однак цього обов`язку місцевий суд не виконав.

Тож 13.02.2025 позивач надав до суду апеляційної інстанції клопотання про прийняття додаткового доказу - технічного паспорта житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , від 30.01.2025, реєстраційний номер: ТІ01:6824-2087-3232-5736 (а. с. 164 172).

На виконання припису ч. 9 ст. 83 ЦПК України позивач надав разом з клопотанням докази направлення копії цього технічного паспорта відповідачу ОСОБА_2 (а. с. 173 174).

На час ухвалення апеляційним судом цієї постанови заперечень від відповідача щодо нового доказу не надійшло.

У постанові від 11.09.2020 у справі № 608/687/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав: «Тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. ч. 1 - 3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».

Колегія суддів апеляційного суду бере до уваги, що сам по собі факт здійснення відповідачем добудови був доведений під час розгляду справи в суді першої інстанції наявними доказами, проте ця добудова не була належним чином ідентифікована сторонами та судом для цілей вирішення цього спору. При цьому суд першої інстанції, прийнявши до розгляду заяву позивача від 05.12.2023 про збільшення позовних вимог, не роз`яснив сторонам, зокрема позивачу, обов`язок сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, доведенню обставин, які мають істотне значення для справи та право надати докази, зокрема додаткові, за необхідності.

Колегія суддів апеляційного суду визнала причини неподання раніше цього доказу позивачем поважними, прийняла новий письмовий доказ у справі технічний паспорт житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , від 30.01.2025, реєстраційний номер: ТІ01:6824-2087-3232-5736, який відповідає вимогам належності, допустимості та достовірності.

Порівняння зображених у цьому технічному паспорті реєстраційний номер: НОМЕР_1 схематичного плану та плану поверху (а. с. 167, 168) з наведеними у технічному паспорті від 21.09.2006 планом земельної ділянки та планом будинку (а. с. 9, 10) та іншими доказами у справі дає підстави для висновку, що на місці раніше існуючих двох сходів до частини будинку літ. «А, А1, а1», якою користується відповідачка, тепер існує добудова «а5» площею 2,4 кв.м.

Ця добудова об`єднала межі раніше існуючих двох окремих сходів та зайняла частину земельної ділянки між ними, якою спільно користувалися сторони у справі, що привело до зміни (збільшення) площі будинку, про що, зокрема, вказано у примітці до технічного паспорта ТІ01:6824-2087-3232-5736, а також мало наслідком пропорційне зменшення частини земельної ділянки, якою співвласники користувалися спільно згідно з рішенням суду від 12.02.2008 у справі № 2-129/2008.

Крім того, згідно з примітною у технічному паспорті ТІ01: НОМЕР_2 дозвільні документи на реконструкцію житлового будинку з будівництва прибудови літ «а5» надано не було (а. с. 167), що узгоджується з інформацією, яка викладена у листі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кропивницької міської ради від 04.12.2023 № 311/18 (а. с. 58. 59).

У розумінні ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови, прибудови до вже існуючого об`єкта, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції тощо).

Отже, добудову «а5» до будинку літ. «А, А1, а1» здійснила ОСОБА_2 супереч закону без згоди другого співвласника земельної ділянки так, як письмового договору, або рішення суду, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 88 ЗК України, вона до суду не надала, а позивачка наявність згоди другого співвласника на здійснення цієї добудови категорично заперечує.

Це вказує про зменшення розміру права позивача користуватися спільною частиною спільної земельної ділянки встановленої площі, тобто про порушення його прав.

Системний аналіз положень ч. 2, 4 ст. 376 та ст. 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього й таке будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо власник (співвласник) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка його здійснила.

З огляду на це, порушене право позивача, як співвласника земельної ділянки, підлягає захисту у обраний ним спосіб шляхом зобов`язання відповідача знести за власний рахунок добудову «а5» площею 2,4 м2 до житлового будинку літ. «А, А1, а1» за адресою: АДРЕСА_1 .

10. Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції не дотримався загальних вимог процесуального права, закріплених у ЦПК України, про всебічне, повне та об`єктивне встановлення всіх обставин справи, не повно перевірив доводів позивача, дійшов деяких помилкових висновків, позбавив себе можливості правильно застосувати норми матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України наведене є підставою для скасування рішення повністю та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.09.2024 скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 знести за власний рахунок добудову «а5» площею 2,4 м2 до житлового будинку літ. «А, А1, а1» за адресою: АДРЕСА_1 , зображену на схематичному плані технічного паспорта реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 11.04.2025.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник