КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/594/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Ратнікової В.М., Ящук Т.І.

при секретарі Шпаковичу С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 2 січня 2024 року про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 1 липня 2020 року (суддя Гончарук В.П.) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановив:

рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 1 липня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 8132,26грн, з яких: 7048,80 - основна заборгованість; 185,81грн - 3 % річних за прострочення зобов`язання; 897,65грн - індекс інфляції. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» судові витрати у розмірі 1600грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 1 липня 2020 року за нововиявленими обставинами, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 4 жовтня 2022 року.

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, у якій просила рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 1 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи подану заяву, ОСОБА_1 посилалась на те, що суд закінчив розгляд справи у судовому засіданні 30 червня 2020 року, однак рішення суду датоване 1 липня 2020 року, при цьому вказане рішення містить посилання на нормативно-правові акти, які не мають стосунку до предмета спору.

Заявниця стверджувала, що позовні вимоги ґрунтуються на шахрайстві, оскільки позивач не є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , а відтак посилання суду на наявність спірних правовідносин між сторонами є необґрунтованими та таким, що не підтверджуються будь-якими наявними у справі доказами.

Заявниця зазначала, що рішення АТХК «Київміськбуд» № 142 від 16 червня 2004

року та Авізо № 215 від 1 листопада 2004 року, які були покладені в основу позовних вимоги ТОВ «Новобудова», є недійсними, що було встановлено нею під час юридичних консультацій 23 листопада 2023 року із правозахисними організаціями, що і є нововиявленою обставиною у розумінні цивільно-процесуального законодавства України.

Також ОСОБА_1 посилалася на те, що нововиявленою обставиною є факт підроблення рішення суду шляхом неправомірного мотивування про наявність між сторонами правовідносин.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 2 січня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заявниця зазначає, що нею, на виконання вимог ухвали судді Дніпровського районного суду від 13 грудня 2023 року про залишення заяви без руху, було сплачено судовий збір у визначеному судом розмірі, проте, всупереч положенням статті 185 ЦПК України, суддя протиправно відмовив у відкритті провадження по справі з підстав, про які не було зазначено в ухвалі про залишення заяви без руху, що є істотним порушенням норм процесуального права.

Також заявниця вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у зв`язку з тим, що у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала аналогічна справа за її заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, оскільки згідно п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України підставою відмови у відкритті провадження може бути лише перебування аналогічної справи у провадженні суду в момент звернення, тоді як справа, на яку послався суд, як на аналогічну, вже розглянута та набрала законної сили.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Яценко Т.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу судді без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

ТОВ «Новобудова», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.135 т.6), у судове засідання свого представника не направило, клопотання про перенесення судового засідання не подало, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність представника позивача.

При цьому, заяву представника ТОВ «Новобудова» Яценко Т.Ю., направлену на електронну пошту Київського апеляційного суду, колегія суддів залишила без розгляду, так як вона не підписана електронно-цифровим підписом особи, яка її подала.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , суддя першої інстанції виходив з того, що у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебував спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, посилаючись на положення п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Переглядаючи ухвалу судді у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до положень статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) установлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно частини першої статті 426 ЦПК України заяви про перегляд судових рішень суду за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинні відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 427 ЦПК України протягом п`яти днів після надходження заяви до суду суддя (суддя-доповідач) перевіряє її відповідність вимогам статті 426 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Разом з цим, в ухвалі про відмову у відкритті провадження не зазначено, яка саме справа перебуває у провадженні суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно частини 1 статті 260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу (пункт 3).

Однак, суддя першої інстанції, під час постановлення ухвали про відмову у відкритті провадження, не проаналізував та не порівняв доводи заяв ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 1 липня 2020 року та від 8 грудня 2023 року на предмет їх тотожності, а відтак дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження з цих підстав.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами було залишено без руху, а відповідачці встановлено п`ятиденний термін з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків заяви та сплати судового збору.

1 січня 2024 року ОСОБА_1 на виконання ухвали судді Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року було подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору у розмірі 990грн.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без руху, суддя посилався на невідповідність заяви вимогам статті 426 ЦПК України та несплату заявницею судового збору, що дало заявниці сподівання, що у разі усунення недоліків заяви, вона буде прийнята судом до розгляду.

Однак відмовляючи у відкритті провадження, суддя посилався на зовсім інші обставини та не надав оцінки поданій ОСОБА_1 заяві про усунення недоліків, що у свою

чергу йде в розріз з принципом правої визначеності.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає ухвалу судді від 2 січня 2024 року передчасною та необґрунтованою, а відтак постановленою з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суддя першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, тому ухвала судді підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 2 січня 2024 року скасувати, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 1 липня 2020 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги направити до Дніпровського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді В.М. Ратнікова

Т.І. Ящук