Справа № 453/626/25
№ провадження 4-с/453/2/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року Сколівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Брони А.Л.,

секретаря судового засідання Бендеш А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Сколе Львівської області справу за скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Шатової Юлії Вікторіни на бездіяльність старшого державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лискової Світлани Ярославівни щодо незняття арешту з майна боржника, -

в с т а н о в и в:

24.04.2025 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Шатової Юлії Вікторіни через систему «Електронний суд» звернувся до Сколівського районного суду Львівської області зі скаргою, в якій просить:

- визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лискової Світлани Ярославівни щодо незняття арешту з усього майна ОСОБА_1 ;

- зобов`язати старшого державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лискову Світлану Ярославівну зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений в межах ВП № 59434438 та ВП № 57827272.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 25.04.2025року скаргу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд.

Скарга мотивована тим, що Сколівським районним судом Львівської області ухвалені рішення по цивільних справах № 453/282/18 від 09.10.2018 року та № 453/1062/18 від 24.04.2019 року про стягнення аліментів. На виконання вказаних рішень судом були видані виконавчі листи, на підставі яких були відкриті виконавчі провадження.

04.12.2018 року постановою державного виконавця було відкрите виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 453/285/18, виданого 30.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (ВП № 59434438).

02.07.2019 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 453/1062/18, виданого 19.06.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду 30.08.2018 року ( ВП № 59434438).

Під час примусового виконання виконавчих листів № 453/282/18 у виконавчому провадженні № 57827272, № 453/1062/18 у виконавчому провадженні № 59434438 були винесені постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 20.03.2019 року та від 18.11.2019 року відповідно.

Згідно розрахунків заборгованості по зазначених виконавчих провадженнях, заборгованість боржника по сплаті аліментів відсутня, що свідчить про те, що боржник має постійний дохід та сумлінно сплачує аліменти згідно судового рішення.

Скаржник звернувся до державного виконавця з вимогою про зняття накладених арештів, однак виконавець відмовив у знятті арешту з майна, мотивуючи відмову тим, що підстави для зняття арешту з усього майна відсутні.

Скаржник вважає відмову державного виконавця незаконною та такою, яка порушує його права на володіння та розпорядження майном, внаслідок чого звернувся до суду з відповідною скаргою.

У судовому засіданні представник особи, яка подала скаргу ОСОБА_6 адвокат Шатова Ю.В. скаргу підтримала, та просила вимоги такої задовольнити в повному обсязі.

30.04.2025 року на адресу суду надійшло клопотання начальника Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Л. Баб`як, в якому зазначає, що з позицією скаржника ОСОБА_1 по справі не погоджується та скаргу не визнає повністю з наступних причин.

На виконанні перебуває виконавче провадження АСВП № 57827272 з виконання виконавчого листа № 453/285/18 виданого Сколівським районним судом 30.11.2018 року про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , Таїсії ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., щомісячно на кожну дитину, але е менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 12.03.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. 20.03.2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Також, на виконанні перебуває виконавче провадження АСВП № 59434438 з виконання виконавчого листа № 453/1062/18 виданого Сколівським районним судом 19.06.2019 року про стягнення на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі -у розмірі 1000,00 грн., щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду -30.08.2018 року і до досягнення повноліття. 18.11.2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу (ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме: заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі прав заявників, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконанні судових рішень і рішень інших органів».

За змістом наведених положень закону метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особі державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадженні наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадженням заходами примусового виконання рішень є:

1)звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, У тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2)звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3)вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4)заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5)інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом та має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4)наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6)отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів! забезпечення позову;

7)погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно частини 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, серед іншого, може бути погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Передумовою застосування пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, по-перше, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, по-друге, існування іншого способу забезпечення виконання рішення ніж звернення стягнення на майно боржника.

Боржник ОСОБА_1 у відділ не надавав докази що підтверджували б співмірності вартості майна, на яке накладено арешт, сумі коштів, які підлягають сплаті ним на виконання рішення про стягнення аліментів.

Скаржник у скарзі не довів, що виконання рішення про стягнення з нього аліментів може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на належне йому майно, тому відсутні підстави для задоволення його скарги на бездіяльність державного виконавця.

Постанова Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2024 року № 645/2710/17 зазначає, що забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним. Саме на боржнику лежить тягар доведення, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Сплата у певний період заявником аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16-ц, від 20 грудня 2021 року у справі № 646/7134/19, від 23 вересня 2022 року у справі № 554/1119/21.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи. А частина 2 статті 384 ЦПК України передбачала, що така скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 р. у справі №425/1341/17, де особа-боржник звернулась до суду з позовом до Державної виконавчої служби про зняття арешту з майна. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та зняття арешту з майна боржника, оскільки рішення, під час виконання якого було накладено арешт на майно позивача, не виконане.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. 19.09.2024 року у Сколівський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява про зняття арешту від представника боржника ОСОБА_1 15.10.2024 відділом надано відповідь на заяву. 01.11.2024 у Сколівський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження представника боржника Троніна С.Г. 28.11.2024 представником проведено ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень та отримано копії, включно з постановами про арешт майна боржника, про що зроблено відмітку. Скаргу подано до суду 22.04.2025. В скарзі не ставиться питання про поновлення строків. Постанови в межах виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні не оскаржувалися. Дослідивши доводи та припущення відділом не встановлено, що позивачем не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували протиправність дій державного виконавця. Отже, державним виконавцем вчинено дії відповідно до закону та в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи скаржника не було порушено.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 448 ЦПК України, скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Сколівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження № 57827272 з примусового виконання виконавчого листа № 453/282/18, виданого 30 листопада 2018 року Сколівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , аліментів на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 , на утримання: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 12.03.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Постановою головного державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кізима Ю.М. від 20.03.2019 року у вказаному вище виконавчому провадженні було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, проведеного старшим державним виконавцем Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лисковою С.Я. під час примусового виконання виконавчого листа № 453/285/18, виданого 30.11.2018 року Сколівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утримання: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 12.03.2018 року і до досягнення дітьми повноліття, заборгованість боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.02.2025 року відсутня.

Окрім цього, на примусовому виконанні у Сколівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження № 59434438 з примусового виконання виконавчого листа № 453/1062/18, виданого 19 червня 2019 року Сколівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду 30.08.2018 року, і до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Постановою головного державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кізима Ю.М. від 18.11.2019 року у вказаному вище виконавчому провадженні накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, проведеного старшим державним виконавцем Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лисковою С.Я. при примусовому виконанні виконавчого листа № 453/1062/18, виданого 19.06.2019 року Сколівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду 30.08.2018, і до досягнення останньою повноліття, заборгованість боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.02.2025 року відсутня.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що до суду звернувся скаржник, який є боржником у виконавчих провадженнях про стягнення аліментів, з вимогою про зобов`язання державного виконавця зняти арешт з його майна, так як його вимога про зняття арешту з майна у зв`язку з відсутністю заборгованості по аліментам, подана до державного виконавця, залишена без задоволення, з посиланням на те, що підстави для зняття арешту з усього майна відсутні.

Частиною другою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до статей 48, 56 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження", постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, боржником не надано суду доказів його офіційного працевлаштування, доказів отримання ним заробітньої плати, наявності щомісячного стабільного доходу чи грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що незняття державним виконавцем арешту з майна боржника ОСОБА_1 з метою забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання дітей не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження". Погашення боржником заборгованості зі сплати періодичних платежів відповідно до п.7 ч.4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" не є підставою для зняття державним виконавцем арешту з майна боржника, так як виконання рішення про стягнення аліментів не забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. А відтак, при неможливості забезпечити виконання судового рішення у інший спосіб, підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16 (провадження № 61-473св21), зроблено правовий висновок про те, що за змістом пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 258-260, 263-265, 447-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Шатової Юлії Вікторіни на бездіяльність старшого державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лискової Світлани Ярославівни, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя