Справа № 361/3063/24
Провадження № 2-о/355/19/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Ющенко Л.А., Верби Ю.О.,

представника заявника - адвоката Павлова І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2024р. представник заявниці ОСОБА_1 - адвокат Павлов І.Г. звернувся до суду із заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначив, що відповідно до витягу з наказу командира Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24.04.2023 року №100 мтд старший сержант ОСОБА_2 (НОМЕР_4) проходив службу у Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України за контрактом з 22.01.2015 року та виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, у зв`язку із загибеллю.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . На військову служ призваний командиром військової частини № НОМЕР_1 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час знаходження в полоні у селищі міського типу Оленівка Кальміуського району Донецької області у період дії воєнного стану.

Згідно рішення Баришівського районного суду Київської області №2-306 від 02.06.2003 року мати: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7. та батько: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8. визнані безвісно відсутніми.

Рішенням №40 виконавчого комітету Корніївської сільської ради Баришівського району Київської області від 29 вересня 2006 року було призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9., опікуном (піклувальником) за неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

25.01.2024 року заявниця ОСОБА_1 звернулась до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

02.02.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у наданні висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1., що було оформлено листом за №40/57/12-1168 від 02.02.2024 року.

Заявниця вважає такі дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України протиправними, що зумовило звернення до суду з даним позовом, оскільки встановлення даного факту необхідне заявниці для отримання права на виплату частини грошового забезпечення її онука військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою судді Баришівського районного суду Київської області від 03 січня 2025 року по справі відкрито провадження та вирішено розглядати справу за правилами окремого позовного провадження.

Представник заявниці ОСОБА_1 - адвокат Павлова І.Г. в судовому засіданні подану заяву підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у заяві.

Представник заінтересованої особи - Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином; надав на адресу суду письмову заяву щодо розгляду справи у їх відсутність, проти задоволення заяви заперечував.

Представник заінтересованої особи - Головного управління Національної гвардії України про встановлення факту- у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином; надав на адресу суду письмову заяву щодо розгляду справи у їх відсутність, проти задоволення заяви заперечував.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 25.08.1989р. (а.с. 17).

Згідно рішення Баришівського районного суду Київської області №2-306 від 02.06.2003 року мати: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7. та батько: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8. визнані безвісно відсутніми з ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с. 18).

Рішенням №40 виконавчого комітету Корніївської сільської ради Баришівського району Київської області від 29 вересня 2006 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9., було призначено опікуном (піклувальником) за неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 19).

Згідно витягу з обліково-статистичної картки дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_2 має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 20).

Згідно акту № 466/23 про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 22.05.2023р., ІНФОРМАЦІЯ_3 о 23:40 зі старшим сержантом ОСОБА_2 в період проходження служби при виконання службових обов`язків стався нещасний випадок (у тому числі поранення) (а.с. 9зв.-10).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть НОМЕР_5 від 22.11.2022р., ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 від ушкоджень внаслідок військових дій від вибухів та осколків, що також підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 12.04.2023р. (а.с. 11,12)

Згідно постанови № 186 ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» від 08.06.2023р., старший сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кулеметник кулеметного відділення взводу вогневої підтримки 1 роти оперативного призначення 2-го батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_5 » в/ч НОМЕР_1 НГУ загинув від осколкових поранень тіла (ІНФОРМАЦІЯ_3) з ушкодженням внутрішніх органів несумісних з життям. Поранення, що призвело до смерті, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 13).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України №100 мтд від 24.04.2023 року, № 133 мтд від 31.05.2023р., № 144 мтд від 12.06.2023р., старший сержант ОСОБА_2 (НОМЕР_4) проходив службу у Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України за контрактом з 22.01.2015 року та виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, у зв`язку із загибеллю (а.с. 14 -16).

Листом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_5 № 40/57/12-1168 від 02.02.2024 року, ОСОБА_1 було відмовлено у наданні висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1., у зв`язку із поверненням документів на доопрацювання (а.с. 24-25).

З медичної картки ОСОБА_6 вбачається, що їй були призначені медичні препарати: вертінекс (1т. х2р. 3 місяці), форсанек 60 мг (1 т.х1р. 1 місяць), гліятон 4,0 в/м № 10 , дінар 5,0 № 10, аверо 24 мг 2 п. в день 3 місяці (а.с.75 - 76).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 1097468 від 09.01.2024 р. , ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 09.01.2024р. довічно (а.с. 77).

Згідно довідки про доходи № 5267 1922 5121 1700 , сума пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2024р. по 31.01.2024р. становить 4 317, 35 грн. (а.с .78).

Згідно п.2 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із частинами першою, другою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до частини третьої статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частинами першою, восьмою, дев`ятою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів (стаття 1 Сімейного кодексу України).

Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Тобто, виходячи з аналізу вказаної норми Сімейного кодексу України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Згідно зі ст. 38 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-й.

Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, що під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні. Членами сім`ї військовослужбовця можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому, отримання заявником інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування його на утриманні.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Необхідно зазначити, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що Закон № 2011-XII не містить визначення «член сім`ї», а тому судом касаційної інстанції була сформульована правова позиція, згідно з якою для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести: 1) факт проживання з загиблим; 2) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків.

Вказана правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 456/1258/17, від 06 липня 2022 року у справі № 240/5809/18, від 18 травня 2023 року у справі № 382/277/17 та від 08 листопада 2023 року у справі № 440/2464/21.

Так, Верховний Суд в постанові від 18 травня 2023 року у справі № 382/277/17 зазначив:

«… 35. Враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що на момент звернення із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, прийняття протокольного рішення від 20.01.2017 № 5 по відмові ОСОБА_1 у призначенні ОГД та на момент звернення до суду з цим позовом, рішення Яготинського районного суду Київської області від 17.01.2018 по справі № 382/784/17 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, позивачем не надавалось.

36. Отже, ОСОБА_1 не дотримано вимог Порядку № 975 щодо процедури звернення за відповідною допомогою, оскільки до заяви не додано документи, передбачені п.10 Порядку, а тому дії Міністерства оборони України не були протиправними…».

За приписами статті 16-1 Закону № 2011-XII утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Водночас стаття 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII) встановлює, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків.

Статтею 31 Закону № 2262-XII передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

За судовою практикою при розгляді справ даної категорії судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що: за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні; для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року ; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником.

При цьому повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалась систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.

Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року у справі №592/17552/18.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст.ст.77- 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

В межах даної цивільної справи заявницею не було надано на адресу суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт її перебування на утриманні загиблого ОСОБА_2 , зокрема доказів того, що заявниця одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

В своїй заяві як на доказ перебування на утриманні загиблого ОСОБА_2 , заявниця посилається на витяг з обліково-статистичної картки дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_2 має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 20) та на рішення №40 виконавчого комітету Корніївської сільської ради Баришівського району Київської області від 29 вересня 2006 року, згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9., було призначено опікуном (піклувальником) за неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 19). Суд звертає увагу, що дані рішення були актуальні до досягнення ОСОБА_2 повноліття. На момент загибелі, ОСОБА_2 було 23 роки. З наданих заявницею вищевказаних рішень ніяким чином не вбачається, чи спілкувались вони із загиблим ОСОБА_2 після досягнення ним повноліття, чи проживали вони разом, чи піклувались один про одного, чи вели спільне господарство тощо. В матеріалах справи відсутні відомості про зареєстроване або фактичне місце проживання загиблого ОСОБА_2 , про факт піклування загиблого ОСОБА_2 за заявницею. Жодних документів ( чеків, банківських переказів, квитанцій про купівлю одягу, їжі, ліків для заявниці, квитанцій про сплату комунальних послуг тощо) не було надано на адресу суду на підтвердження факту надання фінансової допомоги, утримання заявниці загиблим ОСОБА_2 .

Долучена до заяви довідка до акту огляду МСЕК серії АВ № 1097468 від 09.01.2024 р. , згідно якої ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 09.01.2024р. довічно (а.с. 77), датована 09.01.2024р., тобто заявниця отримала групу інвалідності вже після загибелі ОСОБА_2 . З медичної картки ОСОБА_1 вбачається, що їй були призначені медичні препарати: вертінекс (1т. х2р. 3 місяці), форсанек 60 мг (1 т.х1р. 1 місяць), гліятон 4,0 в/м № 10 , дінар 5,0 № 10, аверо 24 мг 2 п. в день 3 місяці ( а.с.75 - 76). Дата призначень відсутня. Суд приходить до висновку, що долучені до заяви копії лікарських призначень (без дати їх призначення) ніяким чином не підтверджують не тільки факт їх придбання саме загиблим ОСОБА_2 , а й взагалі факт їх придбання, оскільки касових чеків на підтвердження вищевказаного факту (купівлі медичних препаратів) на адресу суду не надано.

З урахуванням наданих доказів, суд позбавлений можливості встановити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9., перебувала на утриманні військовослужбовця ОСОБА_2 ( НОМЕР_4) ІНФОРМАЦІЯ_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 22.01.2015р. ( дати підписання контракту) по ІНФОРМАЦІЯ_3. (по дату загибелі).

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.263-265, ч. 6 ст. 268, ст.ст. 293, 294, 315, 319, 354, 355 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. В. Чальцева