КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/7968/24 Головуючий у суді І інстанції Журибеда О.М.
Провадження № 22-ц/824/2915/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Вертикаль Сервіс» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вертикаль Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ТОВ «Вертикаль Сервіс» звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 є власником приватного будинку АДРЕСА_1 , який знаходиться на території котеджного містечка «Деснянське».

01 червня 2019 року між сторонами укладено договір про надання послуг з утримання територій та житлово-комунальних послуг № 1/4-Д, відповідно до якого позивач прийняв на себе зобов`язання виконувати функції обслуговуючої (експлуатуючої) організації на території котеджного містечка (в тому числі на територіях загального користування) та надавати послуги перелік яких наведений в пункті 1.2 договору, а відповідач прийняв на себе зобов`язання приймати надані послуги (виконані роботи) та сплачувати їх вартість за встановленими на умовах договору тарифами.

Додатком 2 до зазначеного договору «Розрахунок вартості житлово-комунальних послуг в котеджному містечку» позивачем та відповідачем затверджено тариф у розмірі 1 936,26 грн на місяць. 01 вересня 2022 року сторони підписали додаткову угоду, якою затвердили тариф у розмірі 2 155,32 грн на місяць. 31 грудня 2022 року та 31 грудня 2023 року наказами ТОВ «Вердикт Сервіс» № 02 затверджено тарифи на послуги у розмірі 2 900,00 грн на місяць (у разі не проживання - 2 780,00 грн на місяць).

Позивач ознайомлював споживачів, в тому числі і відповідача з новими тарифами на житлово-комунальні послуги після їх затвердження виконавцем відповідно до умов договору.

Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань станом на 31 березня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 32 723,40 грн, яку позивач просив стягнути з нього з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 350,86 грн та 3 % річних у розмірі 433,57 грн у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував ухвалене рішення тим, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в заявленому розмірі є необґрунтованими та недоведеними, оскільки 02 травня 2023 року відповідачем була подана позивачу заява про розірвання договору № 1/4-Д від 01 червня 2019 року, тому починаючи з 01 червня 2023 року ОСОБА_1 не перебуває у договірних відносинах з ТОВ «Вертикаль Сервіс». Отже, з липня 2023 року по березень 2024 року (тариф 2 900,00 грн на місяць) заявлена позивачем сума боргу у розмірі 26 100,00 грн є безпідставною та такою, що не відповідає обставинам справи.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення недоплати послуг за період з 31 січня 2023 року по 30 червня 2023 року у розмірі 9 523,40 грн, суд першої інстанції виходив з того, що угодою про внесення змін від 01 вересня 2022 року до договору № 1/4-Д від 01 червня 2019 року сторонами було погодженотариф у розмірі 2 155,32 грн на місяць, за яким відповідачем щомісячно здійснювались платежі за надання послуг з утримання територій та житлово-комунальних послуг у вказаний період. Однак, 31 грудня 2022 року позивач своїм наказом № 02 затвердив тарифи на послуги у розмірі 2 900,00 грн на місяць, тобто виконавець в односторонньому порядку змінив умови договору, збільшивши тарифи та не погодивши їх розмір з відповідачем як споживачем відповідних послуг, тому нарахування позивачем заборгованості за період з 31 січня 2023 року по 30 червня 2023 року за цим тарифом є безпідставним та необґрунтованим.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ТОВ «Вертикаль Сервіс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що той факт, що відповідач є власником земельної ділянки та житлового будинку, що знаходяться на території котеджного містечка «Деснянське» сторонами не оспорюється та було доведено наданими доказами.

Вказуючи в рішенні про те, що на підставі поданої відповідачем заява про розірвання договору № 1/4-Д від 01 червня 2019 року, яку було прийнято ТОВ «Вертикаль Сервіс» 02 травня 2023 року, сторони починаючи з 01 червня 2023 року не перебувають у договірних відносинах, суд не врахував, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути правовою підставою для звільнення споживача від оплати за спожиті послуги.

Для обслуговування інтересів жителів котеджного містечка «Деснянське» ТОВ «Вертикаль Сервіс» на постійній основі надає послуги з утримання території та житлово-комунальні послуги. Особливістю котеджних містечок є те, що жителі (власники будинків) отримують комунальні послуги через мережі загального користування. У будинках відсутні незалежні системи водопостачання та водовідведення, каналізація тощо. Саме на балансі позивача перебувають внутрішньо-квартальні мережі водопостачання, водовідведення, каналізації та КНС, які потребують постійного обслуговування. ТОВ «Вертикаль Сервіс» також обслуговує мережі зовнішнього освітлення, забезпечує організацію служби охорони на території та вивіз сміття.

Відповідач продовжує користуватися усіма вищезазначеними послугами, незважаючи на його заяву про розірвання договору від 01 травня 2023 року. За фактично надані послуги виконавець виставив ОСОБА_1 рахунок на оплату за житлово-комунальні послуги у вигляді щомісячних квитанцій - платіжок, але відповідач сплачував за отримані послуги не в повному обсязі, тому внаслідок щомісячної недоплати з 2023, 2024 роки і сформувався борг.

При цьому ОСОБА_1 до виконавця з претензіями щодо ненадання чи надання неякісних послуг не звертався, сам на власний розсуд сплачував не повну суму за кожен місяць отриманих послуг, а з червня 2023 року взагалі перестав здійснювати платежі, окрім як за водопостачання та водовідведення, що є формою акцепту.

Стосовно неповідомлення відповідача про затверджені виконавцем тарифи позивач вказує, що повістю дотримався вимог пунктів 3.5, 3.6 договору щодо затвердження нових тарифів на 2022 та 2023 роки, докази чого були надані разом із позовною заявою.

Посилання суду першої інстанції на постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року у справі № 754/4512/23 є недоречним, оскільки у цій справі суд не взяв до уваги тарифи, які діяли з 2022 року через помилкове надання різних вихідних даних щодо застосованого тарифу і не встановлював факт дійсності чи не дійсності тарифів. У справі ж, що розглядається, відповідач на недоліки в розрахунках чи невідповідності виставлених рахунків тарифам, не посилається.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є власником індивідуального будинку котеджного типу (літ. А) загальною площею 295,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

01 червня 2019 року між ТОВ «Вертикаль Сервіс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з утримання територій та житлово-комунальних послуг № 1/4-Д, відповідно до умов якого виконавець приймає на себе зобов`язання виконувати функції обслуговуючої (експлуатуючої) організації на території котеджного містечка (в тому числі на територіях загального користування) та надавати послуги (виконувати роботи), перелік яких наведений в пункті 1.2 договору відповідно до ЖК Української РСР, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженого наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 10 серпня 2004 року № 150, а споживач приймає на себе зобов`язання приймати надані послуги (виконані роботи) та сплачувати їх вартість за встановленими на умовах договору тарифами (додаток № 2 до договору).

Відповідно до пунктів 2.2.1, 2.2.5 договору споживач зобов`язаний сплачувати послуги на умовах та в строки, встановлені даним договором, а у разі несвоєчасного внесення платежів за послуги сплачувати штрафні санкції.

Пунктами 3.4 договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач забезпечує внесення платежів за спожиті послуги не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Додатком 2 до договору № 1/4-Д від 01 червня 2019 року «Розрахунок вартості житлово-комунальних послуг в котеджному містечку» сторонами затверджено тариф на послуги у розмірі 1 936,26 грн на місяць.

01 вересня 2022 року позивач та відповідач уклали угоду про внесення змін до договору № 1/4-Д від 01 червня 2019 року, якою затвердили тариф на послуги у розмірі 2 155,32 грн на місяць.

31 грудня 2022 року та 31 грудня 2023 року ТОВ «Вердикт Сервіс» видало накази під № 02 про затвердження тарифів на 2023 рік та 2024 рік відповідно, якими затвердило тарифи на послуги у розмірі 2 900,00 грн на місяць (у разі не проживання - 2 780,00 грн на місяць).

02 травня 2023 року ТОВ «Вертикаль Сервіс» в особі директора Паршикова О.В. отримало заяву ОСОБА_1 від 01 травня 2023 року про розірвання договору № 1/4-Д від 01 червня 2019 року на підставі пункту 7.3 цього договору із 31 травня 2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи, в період із січня 2023 року по червень 2023 року відповідач оплачував послуги, які надавались позивачем як обслуговуючою організацією на території котеджного містечка, вносячи щомісячні платежі у розмірі 2 155,32 грн, однак починаючи із липня 2023 року відповідач припинив здійснювати оплату житлово-комунальних послуг.

За період із 31 січня 2023 року по 31 березня 2024 року у ТОВ «Вердикт Сервіс» за ОСОБА_1 обліковується заборгованість у розмірі 32 723,40 грн.

До апеляційної скарги позивачем було додано нові докази у справі (копії штатних розкладів, договорів про надання послуг, актів виконаних робіт тощо), якими він доводить в суді апеляційної інстанції факт надання послуг з утримання територій та житлово-комунальних послуг відповідачу.

За правилом частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, позивачем не було наведено жодних об`єктивних причин щодо неподання зазначених доказів до суду першої інстанції, а тому копії долучених до скарги документів не приймаються судом апеляційної інстанції і не враховується при розгляді справи та ухвалення судового рішення.

Оцінюючи висновки місцевого суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 627 ЦК України).

Згідно із статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Положеннями статті 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно із частиною другою статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Статтею 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

З 01 травня 2019 року введено в дію Закон України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), вимогами якого визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг та нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг, змінено підходи до формування тарифів на комунальні послуги та нарахування плати споживачам.

Відповідно до статті 12 Закону № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг врегульований статтею 13 Закону № 2189-VIII, відповідно до якої договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

З матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2019 року між ТОВ «Вертикаль Сервіс» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання послуг з утримання територій та житлово-комунальних послуг № 1/4-Д.

Згідно із пунктом 7.1 даного договору він набуває чинності з моменту його укладення та діє протягом 1 (одного) року.

У пункті 7.3 договору його сторони передбачили, що у випадку, якщо жодна із сторін не попередить іншу сторону про розірвання договору на протязі 30-ти календарних днів до строку його закінчення, цей договір вважається продовженим на той самий строк та на тих самих умовах.

Судом встановлено, що 02 травня 2023 року ТОВ «Вертикаль Сервіс» отримало заяву ОСОБА_1 від 01 травня 2023 року про розірвання договору № 1/4-Д від 01 червня 2019 року на підставі пункту 7.3 цього договору із 31 травня 2023 року.

Встановивши вищевказані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що починаючи з 01 червня 2023 року відповідач вже не перебуває у договірних відносинах з ТОВ «Вертикаль Сервіс», оскільки внаслідок закінчення строку дії договору про надання послуг, який не був пролонгований споживачем відповідно до погоджених умов та положень Закону № 2189-VIII, відповідні правовідносини між сторонами за цим за договоромприпинились.

Однак, суд помилково вважав, що відсутність між сторонами укладеного договору є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за період з липня 2023 року по березень 2024 року.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

За змістом статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Зазначені положення законодавства встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Отже, власник нерухомого майна у вигляді індивідуального будинку котеджного типу також несе обов`язок з оплати витрат на утримання території котеджного містечка.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

У статті 5 Закону № 2189-VIII визначено перелік житлово-комунальних послуг, які надають споживачам (індивідуальним та колективним).

Статтею 7 Закону № 2189-VIII визначені права і обов`язки споживача (індивідуального споживача), зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплата наданих житлово-комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною першою статті 9 Закону № 2189-VIII унормовано, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблені правові висновки про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про те, що припинення між сторонами договірних відносин є підставою для відмови у стягненні з відповідача заборгованості за спожиті ним та надані позивачем послуги за період з липня 2023 року по березень 2024 року є необґрунтованим, оскільки, незважаючи на відсутність письмової угоди про надання послуг, між сторонами у справі фактично склалися саме такі зобов`язальні відносини, адже позивач надає відповідачу послуги з утримання і обслуговування території котеджного містечка, які не можуть бути відокремлені та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання (утримання території котеджного містечка; вивезення побутових відходів; охорона котеджного містечка; обслуговування внутрішньо-квартальних мереж водопостачання, водовідведення, каналізації та КНС, пожарних гідрантів; обслуговування зовнішнього освітлення та внутрішньоквартальних мереж електропостачання; адміністративні витрати), а тому відповідач, як власник нерухомого майна, зобов`язаний їх оплачувати.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 не посилався на те, що вищевказані послуги в спірний період надавалися іншим виконавцем, а не позивачем, а також не надав жодних доказів ненадання йому відповідних послуг або їх надання неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати.

Таким чином, незважаючи на наявність чи відсутність договору власник будинку зобов'язаний сплачувати за ті послуги, які фактично споживає, зокрема за послуги з утримання і обслуговування території котеджного містечка.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що 01 вересня 2022 року сторони уклали угоду про внесення змін до договору № 1/4-Д від 01 червня 2019 року, відповідно до якої погодили тариф на послуги у розмірі 2 155,32 грн на місяць.

ТОВ «Вердикт Сервіс», посилаючись на видані накази від 31 грудня 2022 року та 31 грудня 2023 року, починаючи із січня 2023 року застосовувало затверджений ним тариф на відповідні послуги у розмірі 2 900,00 грн на місяць (у разі не проживання - 2 780,00 грн на місяць).

Відповідно до частин першої, другої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно із нормами статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцями відповідних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до пункту 3.5 договору № 1/4-Д від 01 червня 2019 року підставою для оплати житлово-комунальних послуг є виставлений виконавцем рахунок відповідно до тарифів, які розраховуються виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку органом місцевого самоврядування для надання на відповідній території. Підставою для оплати спожитих послуг (окрім зазначених вище) є виставлений виконавцем рахунок, тарифи/вартість яких затверджені виконавцем та погоджені із споживачем в додатках до цього договору.

При цьому споживач:

1) визнає, що тарифи на житлово-комунальні послуги, є відповідними із затвердженими тарифами органами місцевого самоврядування та зазначені в додатку № 2 до договору;

2) надає згоду на те, що виконавець у разі зміни тарифів/цін на житлово-комунальні послуги, які затверджені в установленому порядку органами місцевого самоврядування, має право затверджувати та застосовувати ці тарифи;

3) надає згоду на те, що виконавець зобов`язаний ознайомити споживача з новими тарифами на житлово-комунальні послуги або шляхом розміщення їх у приміщенні ТОВ «Вертикаль Сервіс», або надані наручно за місцем знаходження об`єкта споживача, або електронним листом на адресу (e-mail), зазначену споживачем, або поштовою адресою споживача, вказаною у цьому договорі не пізніше, ніж через п`ять календарних днів з дня їх затвердження виконавцем.

Такі зміни тарифів на житлово-комунальні послуги не потребують внесення сторонами письмових змін до цього договору шляхом укладання відповідних додаткових угод. Нові тарифи на житлово-комунальні послуги вступають в силу через 5 (п'ять) календарних днів з моменту їх затвердження виконавцем (пункт 3.6 договору).

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» ЄСПЛ наголосив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дотримався вимог пунктів 3.5, 3.6 договору про надання послуг щодо введення в дію затверджених тарифів на 2022 та 2023 роки, ознайомивши відповідача з новими тарифами на житлово-комунальні послуги шляхом їх розміщення у приміщенні ТОВ «Вертикаль Сервіс» (а.с. 16), чого відповідачем не було спростовано в ході розгляду справи в суді першої інстанції будь якими засобами доказування.

Посилання районного суду на постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року у справі № 754/4512/23 є безпідставними, адже по перше: відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при розгляді подібної категорії справи суд може лише враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду, а по друге: у вказаній постанові суд апеляційної інстанції вказав, що в матеріалах справи наявні письмові докази, які містять різні вихідні дані щодо застосованого тарифу. За наявності в матеріалах справи доказів, які подані відповідачем, що у спірний період відповідачу здійснювалося нарахування виходячи із тарифу 1 356,30 грн на місяць, колегія суддів дійшла висновку, що саме ці докази необхідно взяти до уваги при вирішенні спору.

У справі, яка переглядається, такі обставини не входили у предмет доказування, оскільки відповідач у відзиві на позовну заяву не посилався на них як на підставу своїх заперечень.

Отже, відмовляючи у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача недоплати послуг за період з 31 січня 2023 року по 30 червня 2023 року, суд першої інстанції помилково виходив з того, що виконавець в односторонньому порядку змінив умови договору, збільшивши тарифи та не погодивши їх розмір з відповідачем як споживачем відповідних послуг у встановленому договором порядку.

Крім того, як встановив суд першої інстанції, починаючи з 01 червня 2023 року договірні відносини сторін є припиненими внаслідок розірвання договорупро надання послуг, а отже погоджений між ними в угоді про внесення змін до цього договору тариф у розмірі 2 155,32 грн на місяць не підлягає застосуванню за будь яких обставин.

Враховуючи вищевикладене, відповідач допустив невиконання умов договору та вимог закону щодо належної оплати вартості послуг з утримання і обслуговування території котеджного містечка в установлений строк та у визначеній сумі вартості цієї послуги, що є підставою для стягнення з нього на користь позивача заборгованості за надані позивачем та спожиті ним житлово-комунальні послуги за період із 31 січня 2023 року по 31 березня 2024 року у заявленому розмірі 32 723,40 грн.

Позивач наполягав на тому, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому з нього також підлягають стягненню заявлені суми інфляційних втрат і 3 % річних.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Разом з тим, 05 березня 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».

Згідно вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 зі змінами, внесеними постановою Кабміну від 21 квітня 2023 року № 390, установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Із долученого до матеріалів позовної заяви розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних вбачається, що нарахування відповідних сум у розмірі 350,86 грн та 433,57 грн було здійснено ТОВ «Вертикаль Сервіс» за період із 31 січня 2023 року по 31 березня 2024 року.

Враховуючи, що зазначена вище постанова Кабміну застосовується з 24 лютого 2022 року, а інфляційні втрати та 3 % річних нараховані позивачем після цієї дати в період дії в Україні воєнного стану, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про стягнення цих сум заборгованості, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та встановлених обставинах цієї справи.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги не відповідають фактичним обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального й порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного пропорційно до розміру позовних вимог з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах цієї справи, а саме 2 957,15 грн сплаченого судового збору за подання позовної заявита 4 435,72 грн - за подання апеляційної скарги, а всього підлягає стягненню 7 392,87 грн судового збору.

Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Вказана судова практика щодо питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу є сталою.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 04 жовтня 2021 року у справі № 640/8316/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19 на інших, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Вирішуючи питання розподілу витрат на правову допомогу у цій справі, колегія суддів виходячи з наведених норм права та висновків щодо їх застосування, викладених у постановах Верховного Суду, дійшла висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених витрат на професійну правничу допомогу, оскільки необхідність їх понесення позивачем підтверджуються долученими до позовної заяви доказами, зокрема: договором про надання правової допомоги № 01/04-24 від 01 квітня 2024 року, в якому визначено фіксовану суму гонорару адвоката Котовича І.О. у розмірі 3 000,00 грн; розрахунком витрат на правову допомогу за вказаним договором; актом приймання-передачі наданих послуг № 1 від 10 квітня 2024 року до цього договору, підписаного адвокатом та ТОВ «Вертикаль Сервіс».

Отже, відповідно до вимог статей 137, 141, 382 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вертикаль Сервіс»пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, у розмірі 2 929,80 грн (3 000,00 грн х 97,66 %).

Розмір такого стягнення судових витрат є розумним та справедливим, відповідає обставинам даної справи та принципу пропорційності задоволення позовних вимог, при цьому захистить право позивача на компенсацію коштів, які він змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді першої інстанції, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вертикаль Сервіс» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вертикаль Сервіс» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 32 723,40 грн, сплачений судовий збір у розмірі 7 392,87 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 929,80 грн.

У задоволенні решти позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Вертикаль Сервіс» відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній