Єдиний унікальний номер судової справи: 484/4952/23
Провадження № 22-ц/812/553/25 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

28 квітня 2025 року м. Миколаїв справа № 484/4952/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Травкіною В.Р.,

за участі: представника відповідача Бутка Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 лютого 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Максютенко О. А. у приміщенні суду у м. Первомайську Миколаївської області, повне судове рішення складено 06 лютого 2025 року, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати та пені,

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 подав до суду вказаний вище позов, який обґрунтовував наступним.

Позивач вказував, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0007, яка знаходяться в межах території Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

09 березня 2010 між ОСОБА_1 та ПСП ім. Т. Г. Шевченка було укладено договір оренди землі. Згодом між ним, ПСП ім. Т. Г. Шевченка та новим орендарем ТОВ «Південь Агро Інвест» 15 березня 2018 року було підписано додаткову угоду до договору оренди землі строком до 31 грудня 2027 року, в якій було визначено розмір орендної плати 12,37% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що у грошовому еквіваленті становить 22 373 грн 88 коп. Пунктом 4.5 Додаткової угоди від 15 березня 2018 року передбачено, що орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року. Пунктом 4.7 Додаткової угоди визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Разом з тим, за 2022-2023 роки орендна плата була виплачена з простроченням на 181 та 116 днів відповідно та не в повному обсязі.

Також, звертав увагу суду на те, що підприємство не виконувало обов`язків передбачених п.4.3 Договору. На його неодноразові звернення протягом 2022-2023 років щодо виплати орендної плати відповідач не реагував.

Посилаючись на вказані обставини, уточнюючи позовні вимоги, позивач остаточно просив розірвати договір оренди землі від 09 березня 2010 року; стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі в розмірі 630, 34 грн, пеню за несвоєчасну виплату орендної плати в розмірі 6 959 грн 06 коп. та на підставі п. 4.4. додаткової угоди індексацію в розмірі 7089 грн 62 коп.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір оренди землі №03 від 20 березня 2009 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Південь Анро Інвест» (ПСП ім. Т.Г. Шевченко), щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0007, зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Синюхинобрідській сільській раді 09 березня 2010 року за реєстровим номером 03 та у державному реєстрі іншого речового права за номером 8956498 від 05 березня 2015 року.

Стягнуто з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в розмірі 630, 34 грн, пеню за несвоєчасний розрахунок по орендній платі в розмірі 6 959, 06 грн, індексацію орендної плати в розмірі 7 089 грн 62 коп., а всього 14 679, 02 грн, а також 2 422,40 грн судового збору.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено систематичне невиконання відповідачем умов договору, а тому є підстави для задоволення позовної вимоги про розірвання договору оренди землі від 20 березня 2009 року.

Що стосується стягнення заборгованості по недоплаченій орендній платі та індексації, то суд вважав, що наявні підстави для її стягнення за 2022-2023 роки у сумі 630 грн 34 коп. та у сумі 7 089 грн 62 коп.

Щодо пені суд вказав, що вона підлягає нарахуванню за 181 день 2023 року у сумі 4 364 грн 14 коп. та за 116 днів 2023 року 2 910, 09 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Південь Агро Інвест» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідач вказував, що відсутні підстави для розірвання договору оренди, оскільки не доведено систематичності несплати орендної плати.

ТОВ «Південь Агро Інвест» зазначало, що орендна плата за договором складає суму 18 010,97 грн.

14 квітня 2023 року Товариство сплатило власнику земельної ділянки орендну плату за 2022 рік у сумі 22 058,71 грн та 15 грудня 2023 року орендну плату за 2023 рік - 22 058,71 грн.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги факт, що з орендної плати відповідачем як податковим агентом повинні бути сплачені податки. Розмір переплати становив 7 826, 96 грн.

Крім того, скаржник наголошував на тому, що у 2022 році були форс-мажорні обставини викликані війною, що зумовило затримку виплати орендної плати за 2022 рік.

Також заявник наполягав на тому, що наявні підстави для звільнення його від відповідальності, оскільки порушення сталося не з його вини.

Щодо стягнення індексації вказував, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач, посилаючись на пункт 4.4 додаткової угоди до договору здійснив підміну понять термінів «індексація» та «індекс інфляції».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, наголошуючи, що доводи апеляційної скарги є безпідставними. До відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 додав заяву, в якій зазначив, що повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Просив розглядати справу за його відсутності та відсутності його представника. Вказував, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги і вважав оскаржуване рішення таким, що ухвалено у відповідності до законодавства.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-МК 029484 ОСОБА_1 є власником 1/1 земельної ділянки з кадастровими номером :05:000:0007, площею 7.0526 га.

20 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ПСП «ім. Т.Г. Шевченко» укладено договір оренди земельної ділянки.

15 березня 2018 року ОСОБА_1 , ПСП «ім. Т.Г. Шевченка» та ТОВ «Південь Агро Інвест» уклали додаткову угоду до договору оренди землі, за умовами якої зі згоди орендодавця ОСОБА_1 , орендар ПСП «ім. Т.Г. Шевченка» передало ТОВ «Південь Агро Інвест» права та обов`язки орендаря, передбачені договором.

У пункті 5 додаткової угоди сторони погодили викладення договору оренди в новій редакції, з якої випливає, що ОСОБА_1 передав в оренду ТОВ «Південь Агро Інвест» до 31 грудня 2027 року земельну ділянку з кадастровим номером: :05:000:0007, площею 7.0526 га, яка знаходиться в межах території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, цільове призначення земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Сторони визначили, що орендна плата за договором становить 12,37% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 22 373, 88 грн за рік оренди.

Із цієї суми орендарем як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України.

У пункті 4.4 сторони визначили, що обчислення орендної плати здійснюється з урахуванням індексації. При цьому, коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 01 січня року виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше).

Орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року.

Орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський рахунок орендодавця та/або виплачує через касу орендаря та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку через відділення УДППЗ «Укрпошта» шляхом надіслання на адресу орендодавця поштових переказів, або в іншій формі, погодженій сторонами.

У випадку невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення (п.4.7 Договору).

У пункті 13.2 договору сторони передбачили, що сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Факт перебування належної позивачу земельної ділянки в оренді ТОВ «Південь Агро Інвест» підтверджується актом прийому - передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) від 15 березня 2018 року, крім того не спростовується відповідачем.

Згідно з платіжною інструкцією №2169 від 14 квітня 2023 року та інформації про рух коштів з банку, наданої позивачем, ТОВ «Південь Агро Інвест» перерахувало ОСОБА_1 орендну плату за землю за 2022 рік у сумі 22058,71 грн.

Згідно з платіжною інструкцією №9213 від 15 грудня 2023 року виписки з банку, наданої позивачем, ТОВ «Південь Агро Інвест» перерахувало ОСОБА_1 орендну плату за землю за 2023 рік у сумі 22058,71 грн.

З платіжних інструкцій №142, 145 від 30 січня 2023 року, №8503, 8506 від 17 листопада 2023 року вбачається, що ТОВ «Південь Агро Інвест» сплатило за 2022 рік податок на доходи з фізичних осіб, утриманий з орендної плати, у сумі 1 609 788,87 грн та військовий збір у сумі 1 116 856,63 грн, за 2023 рік податок на доходи з фізичних осіб, утриманий з орендної плати, у сумі 666 769, 59 грн та військовий збір у сумі 61 507,77 грн.

З інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру випливає, що значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2022 рік становить 1,0, за 2023 рік 1,051.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

В силу статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

За положеннями частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно з положенням частини першої статті 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплату у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/22 вважала «за доцільне відступити від висновку, викладеного в її постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, шляхом його конкретизації та зазначення, що:

- пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України як спеціальна норма права передбачає самостійну і достатню підставу для розірвання договору оренди землі у разі систематичної повної несплати орендної плати. У цьому випадку немає потреби оцінювати істотність порушення та застосовувати загальне правило, передбачене в частині другій статті 651 ЦК України, оскільки законодавство передбачає додаткову (до загальних) підставу розірвання договору оренди землі;

- якщо орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, то застосуванню підлягає загальне правило частини другої статті 651 ЦК України, а не припис пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України. Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, укладаючи такий договір, то такий договір має бути розірваний саме на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

До того ж у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, потрібно розуміти саме як повна несплата орендної плати, у строки, визначені договором, що відповідатиме дотриманню принципу збереження договору та забезпечення справедливого балансу інтересів сторін договору оренди землі.

У постановах О б`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 20 грудня 2022 року у справі №914/1688/21 та в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 549/178/17, від 10 листопада 2021 року у справі №175/642/19, від 10 серпня 2022 року у справі № 426/6529/20 - зроблено висновки про те, що систематична (два і більше разів) несплата орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами правочину, в тому числі сплата орендної плати не у повному обсязі (часткове виконання зобов`язання), є підставою для розірвання такого договору.

Оскільки наведені висновки не повною мірою узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в цій постанові, від них потрібно відступити шляхом конкретизації та зазначення про те, що несплата орендної плати в розумінні пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України охоплює випадки лише повної несплати орендної плати, у строки, визначені договором. Натомість часткова несплата (недоплата) орендної плати може бути підставою для розірвання договору оренди землі на підставі частини другої статті 651 ЦК України, якщо таке порушення умов договору буде кваліфіковане як істотне».

Отже, підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Ця спеціальна норма у такому випадку є самостійною та достатньою і звертатися до загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі № 913/20/21».

У постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року в справі №479/210/21 зазначено, що: «Верховний Суд звертає увагу на те, що сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, при укладенні якого орендодавець розраховує на отримання орендних платежів. Разом з тим, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Підпункт 170.1.1 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України визначає, що податковим агентом платника податку орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо вимог про розірвання договору оренди.

З матеріалів справи убачається, що за умовами узгодженого сторонами договору оренди землі від 15 березня 2018 року орендар зобов`язаний виплачувати орендну плату орендодавцю до 01 вересня поточного року. Розмір орендної плати у 2022 році становив 22 373, 88 грн х 19,5% податку і збору = 18 010 грн 97 коп., у 2023 році з урахуванням коефіцієнту індексації 1,051 - 23 514, 95 грн 19,5% податку і збору = 18 929, 53 грн.

Згідно з дослідженими доказами відповідач орендну плату за 2022 та 2023 роки повністю не сплачував у строки, визначені договором, яким є 01 вересня поточного року. Прострочення суми боргу за 2022 рік становить 181 день та за 2023 рік - 116 днів.

За такого, такі порушення утворюють системність та дають підстави для розірвання договору оренди.

Доводи відповідача про те, що внаслідок вторгнення військ Російської Федерації, в умовах дії непереборної сили, майже всі працівники підприємства покинули територію області та відновлення діяльності підприємства відбулося лише на початку 2023 року, що обумовило затримку виплати орендної плати за 2022 рік, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не довів належними доказами, що саме ці обставини перешкодили йому у виконанні зобов`язань.

Матеріали справи свідчать, що відповідач обмежився лише посиланням на військові дії на території України та Миколаївської області, зокрема, але не надав доказів на підтвердження того, які саме обставини (окупація територій, де розташовані орендовані земельні ділянки; їх безпосередня близькість до зони бойових дій тощо) вплинули на господарську діяльність підприємства.

З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем не доведено існування форс-мажорних обставин, які б перешкоджали йому у строк виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022 рік.

Твердження відповідача про те, що наявні підстави для звільнення його від відповідальності, оскільки порушення сталося не з його вини, колегія суддів вважає необґрунтованим. Відповідач, укладаючи договір оренди, взяв на себе обов`язок своєчасної сплати орендної плати, однак його не виконав. Обставини, які б свідчили про відсутність його вини у порушенні зобов`язання, належними доказами не доведені.

Таким чином позовні вимоги про розірвання договору оренди землі суд першої інстанції обґрунтовано вважав доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі з індексацією та пені за порушення строків виплати орендної плати.

Як встановлено вище, за умовами узгодженого сторонами договору оренди землі від 15 березня 2018 року орендар зобов`язаний виплачувати орендну плату орендодавцю до 01 вересня поточного року.

Сторони визначили, що орендна плата за договором становить 12,37% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (180872,10), що складає 22 373, 88 грн за рік оренди.

Із цієї суми орендарем як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України.

У пункті 4.4 сторони визначили, що обчислення орендної плати здійснюється з урахуванням індексації. При цьому, коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 01 січня року виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше).

З інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру випливає, що значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2022 рік становить 1,0, за 2023 рік 1,051.

Отже, розмір орендної плати у 2022 році становив 22 373, 88 грн х 19,5% податку і збору = 18 010 грн 97 коп., у 2023 році з урахуванням коефіцієнту індексації 1,051 - 23 514, 95 грн (180 872,10 х 1,051 = 190096, 58) 19,5% податку і збору = 18 929, 53 грн.

Згідно з платіжною інструкцією №2169 від 14 квітня 2023 року ТОВ «Південь Агро Інвест» перерахувало ОСОБА_1 орендну плату за землю за 2022 рік у сумі 22058,71 грн.

Згідно з платіжною інструкцією №9213 від 15 грудня 2023 року ТОВ «Південь Агро Інвест» перерахувало ОСОБА_1 орендну плату за землю за 2023 рік у сумі 22058,71 грн.

Стягуючи з ТОВ «Південь Агро Інвест» заборгованість з орендної палати та індексацію орендної плати суд першої інстанції не врахував обов`язку відповідача як податкового агента сплачувати податки та збори за позивача по орендній платі, та неправильно визначив значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за спірний період.

Враховуючи те, що відповідач виплатив позивачу орендну плату за 2022 2023 роки у повному обсязі, хоча і з порушенням строку виплати, підстави для стягнення заборгованості з орендної плати та індексації орендної плати за спірний період відсутні.

Крім того, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач із порушенням строку сплатив орендодавцю орендну плату за 2022 2023 року, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 6 959,06 грн.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача пені, оскільки ним вчасно не було виконано зобов`язання за договором оренди. Між тим апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розрахунку пені допустив помилку.

Як встановлено після відрахування податків та обов`язкових платежів розмір орендної плати за 2022 рік становить 18 010 грн 97 коп., за 2023 рік 18 929,53 грн. За умовами договору орендодавець має право на отримання пені за затримку у виплаті орендної плати у розмірі 0.1% несплаченої суми за кожен день прострочення (пункт 4.7 договорів оренди землі).

З урахуванням наданих доказів, що підтверджують дати виплати, пеня підлягає обрахуванню за наступні періоди: за 2022 рік за 181 день, за 2023 рік 116 днів.

Пеня розраховується за наступною формулою: Сума боргу х 0,1% (розрахункова ставка пені)/100% х кількість днів прострочення зобов`язання.

Пеня: за 2022 рік: 18 010 грн 97 коп. х 0.1% / 100% х 181 = 3 259, 99 грн; за 2023 рік: 18929,53 грн х 0.1% / 100% х 116 = 2 195, 83 грн, загалом 5 455, 82 грн.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що розмір пені судом першої інстанції помилково розрахований із суми заборгованості 22 373, 88 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції при розрахунку пені допустив помилку.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості орендної плати з індексацією скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог, а в частині стягуваної пені змінити, зменшивши її розмір з 6 959,06 грн до 5 455, 82 грн.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір за вимоги майнового характеру 2 422 грн 40 коп. За результатами перегляду рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу було задоволено частково, позовні вимоги задоволено на 87 %.

Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 2 107 грн 50 коп.

За подачу апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір в розмірі 2 906, 88 грн. Оскільки апеляційну скаргу було задоволено частково, майнову вимогу задоволено на 87%, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 377 грн 90 коп. (2906,88 х 13%:100).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 лютого 2025 року в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості по орендній платі та індексації скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про стягнення заборгованості по орендній платі та індексації відмовити.

Рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення пені та розподілу судового збору змінити, зменшивши розмір стягуваної пені з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 з 6 959 грн 06 коп. до 5 455 грн 82 коп. та судовий збір з 2 422 грн 40 коп. до 2 107 грн 50 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 377 грн 90 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 29 квітня 2025 року.