Провадження № 22-ц/812/754/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 квітня 2025 року м. Миколаїв

справа № 486/1940/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АКЦЕНТ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АКЦЕНТ БАНК» на заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене 19 лютого 2025 року під головуванням судді Далматової Г.А., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АКЦЕНТ БАНК» (далі ТОВ «АКЦЕНТ БАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 23 травня 2018 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, підтвердивши своїм підписом, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», що викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає кредитний договір.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом, що станом на 05 листопада 2024 року складає 12137 грн 19 коп., з яких 6993 грн 10 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5144 грн 39 коп. - заборгованість за процентами.

Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не доведено узгодження з відповідачем умов договору щодо розміру процентів за користування кредитом. За такого, суд дійшов висновку, що банку можливо було очікувати лише на повернення грошей, отриманих відповідачем у якості кредитного ліміту, без додаткового нарахування процентів за їх використання та подальшого їх включення до суми простроченого тіла кредиту. Враховуючи, що сума зарахувань перевищує суму витрат за кредитом, суд дійшов висновку, що відповідачем фактично виконаний обов`язок за підписаною нею анкетою-заявою, тобто заборгованість відсутня.

В апеляційній скарзі АТ «АКЦЕНТ-БАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про недоведеність узгодження з позичальником ОСОБА_1 умов кредитування через відсутність підпису на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах є помилковим, оскільки відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. ОСОБА_1 отримала кредитну картку, користувалася кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості, отже ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг і погодилася з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Посилання суду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обґрунтовано, оскільки у цій справі розглядався випадок коли Тарифи банку не було підписано боржником, а в даному випадку до матеріалів справи додано не тільки Тарифи із сайту Банку, а й паспорт споживчого кредиту, підписаний боржником за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі умови кредитування, строки, процентна ставка тощо. За такого апелянт вважає, що суд мав прийняти до уваги правову позицію Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20. Крім того, апелянт зазначав, що сумніви суду щодо розрахунку заборгованості є необґрунтованими, так як на підтвердження вірності розрахунку банк надавав банківську виписку.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 23 травня листопада 2018 року між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі чого їй був відкритий картковий рахунок, видана платіжна картка, за допомогою яких вона розпоряджалася кредитними коштами.

В анкеті-заяві від 23 травня листопада 2018 року зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона згодна з цими умовами.

Згідно довідки АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (а.с. 16) відповідачці було видано три картки, остання строком дії до грудня 2031 року.

Відповідно до довідки позивача (а.с. 17) 23 травня 2018 року позичальниці ОСОБА_1 був встановлений кредитний ліміт 9000 грн., який в подальшому було зменшено до 6 993 грн 10 коп. та згодом збільшено до 7000 грн.

До позовної заяви позивачем разом з іншими документами надано копії Витягів з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ БАНК» і з Тарифів по картці «Універсальна», «Універсальна GOLD», а також Паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка» «Універсальна», «Універсальна GOLD (а.с. 9, 19-27).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 05 листопада 2024 року складає 12137 грн 19 коп., з яких 6993 грн 10 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5144 грн 39 коп. - заборгованість за процентами.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено узгодження з відповідачем у належній письмовій формі умов договору щодо розміру процентів за користування кредитом, а тому, враховуючи розмір отриманих відповідачкою кредитних коштів та фактично сплачених на погашення кредиту, суд дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову АТ «АКЦЕНТ БАНК» з огляду на таке.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «АКЦЕНТ-БАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, тим більш враховуючи, що за змістом Анкети-заяви відповідачки вона була згодна з умовами обслуговування і кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, зміст якого щодо умов кредитування вказана анкета-заява не містить.

Анкета-заява ОСОБА_1 не містить умов кредитування, зокрема щодо строку кредитування, розміру відсоткової ставки.

Надані АТ «АКЦЕНТ-БАНК» разом із позовною заявою Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг відповідачем не підписані.

За таких обставин надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг АТ «АКЦЕНТ-БАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» процентів за користування кредитом та неустойки, а тому суд обґрунтовано вважав такі позовні вимоги необґрунтованими у зв`язку з їх недоведеністю.

Колегія суддів не вбачає підстав для заперечення такого висновку, тому що він ґрунтується на правильно встановлених на підставі повно та всебічно досліджених доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку, обставинах справи та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Аргументи апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду про відмову у стягненні процентів, оскільки дії відповідачки з користування кредитними коштами, на думку Банку, свідчать про обізнаність та згоду ОСОБА_1 з умовами кредитування, зазначеними в Умовах та правилах надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ БАНК» і Тарифах по картці «Універсальна», «Універсальна GOLD», доданих позивачем до позовної заяви, - суперечать встановленим обставинам справи, вищевикладеним положенням закону та наведеному висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції факту підписання відповідачкою Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі умови кредитування, строки, процентна ставка тощо, та незастосування правової позиції Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20, то слід зазначити наступне.

Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19. При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного зазначив, що суду потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

У Паспорті споживчого кредиту, на який посилається Банк в обґрунтування своїх вимог, зазначено, що умови договору зі споживачем можуть відрізнятися від інформації, наведеній у цьому Паспорті (а.с. 9)

За такого не можна вважати, що викладені у наданому Банком Паспорті споживчого кредиту сторонами узгоджені конкретні умови кредитування.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі, зазначеному як у Тарифах та Умовах та правилах надання банківських послуг, так і у Паспорті споживчого кредиту, з яких виходив позивач, розраховуючи заборгованість ОСОБА_1 .

Щодо наведеного судом розрахунку заборгованості за кредитом, який проведений виходячи із різниці отриманих та повернутих позичальником кредитних коштів, то у зв`язку із тим, що суд виходив із недоведеності досягнення сторонами домовленості стосовно сплати процентів, відсутні підстави вважати такий розрахунок помилковим. Так, з розрахунку позивача та виписки з карткового рахунку вбачається, що збільшення заборгованості за тілом кредиту зокрема відбувалось за рахунок направлення сплачених відповідачкою коштів на погашення процентів, нарахування яких та конкретний розмір не було узгоджено сторонами, що є порушенням умов договору.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позовні вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» є безпідставними, оскільки наявність заборгованості ОСОБА_1 перед Банком, про стягнення якої просить позивач, не доведена.

Отже, апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, суд вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, дав належну правову оцінку доказам і дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АКЦЕНТ БАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 29 квітня 2025 року.