11.04.25 Справа № 2-923/06
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року селище Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Тавлуя В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Рогозевич С.О.,

заявник ОСОБА_1 - не з`явився,

представник заявника адвокат Дорошенко А.В. - не з`явилась,

заінтересовані особи:

стягувач ОСОБА_2 - не з`явилась,

представник Березанського відділу ДВС у

Миколаївському районі Миколаївської області

Південного міжрегіонального

управління Міністрества юстиції (м.Одеса) - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Березанський відділ Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

05 вересня 2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, у якій просив визнати виконавчий лист №2-923, виданий 04 січня 2007 року Березанським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 18 грудня 2006 року і до повноліття дитини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, таким що не підлягає виконанню з моменту його звернення до виконання, тобто з 19 березня 2007 року.

У обґрунтування заяви зазначав, що він проживав в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 06.11.2004, від якого вони мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 є громадянкою Росії, у 2004 році приїхала в смт.Березанка і в цьому ж році вони зареєстрували шлюб та проживали разом в с.Малахове біля батьків заявника. Після народження сина вони ще 4 місяці проживали в с.Малахове, а потім переїхали до Росії в м.Шахти Ростовської області, де дружина зареєструвалася в квартирі своєї матері по АДРЕСА_1 , На початку 2006 року вони з ОСОБА_5 припинили спільне проживання, заявник повернувся в Україну, а вона залишилась проживати з сином в Росії. 14.02.2007 шлюб між ними було розірвано. Після розлучення ОСОБА_6 із заявником припинила будь-яке спілкування, відмовивши йому у спілкуванні з сином.

На підставі рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2006 року, 04 січня 2007 року видано виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 18.12.2006 року і до повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

19 березня 2007 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції Васьків А.М. на підставі заяви ОСОБА_7 від 15.03.2007 року про примусове виконання виконавчого листа № 2-923, виданого 04.01.2007 року Березанським районним судом про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_8 , за відсутності повноважень на звернення до виконавчої служби від імені ОСОБА_2 , винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Про необхідність сплати аліментів заявник знав, але хто звертався до виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження йому відомо не було.

Оскільки у нього не було можливості працевлаштуватися, так як він має третю групу інвалідності загального захворювання і згідно висновку МСЕК йому і протипоказана праця з важкими фізичними навантаженнями, на висоті, у води, вогню, біля рухливих механізмів, показаний тільки легкий допоміжний труд, у зв`язку з чим він отримував пенсію по інвалідності в розмірі 481,00 грн., деякий час він перебував на обліку у Березанському РЦЗ, де повинні були відраховувати аліменти. З березня 2007 року і до кінця 2009 року він особисто перераховував аліменти на користь ОСОБА_9 на поштову адресу в м.Шахти Ростовської області РФ по відомому йому її місцю проживання. Разом з тим, відправлення поверталися назад з помітками:«неявка одержувача», « відмова одержувача від переказу» , «неможливо відшукати одержувача».

30.07.2009 року він звернувся до Березанського відділу ДВС із заявою, в якій зазначив на яку адресу він перераховує аліменти, що вони повертаються назад та просив розшукати ОСОБА_10 , приєднавши до заяви копії наявних у нього квитанцій грошових переказів з поштовими повідомленнями про їх повернення; вказані документи наявні у виконавчому провадженні № 4135761.

На підставі державного акта на право приватної власності на землю, заявник має у власності земельну ділянку площею 8,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває в оренді в ф/г «Фрегат».

За розпорядженням державного виконавця відділу ДВС Березанського РУЮ від 20.11.2008 орендна плата в сумі 1057 грн. за землю була видана на руки ОСОБА_7 , про що свідчить лист ДВС на ім`я директора ф/г «Фрегат» від 20.11.2008 за вих..№ 8111 та акт державного виконавця від 21.11.2008 .

Розпорядженнями державного виконавця від 28.01.2010 та 08.02.2010 кошти, які надійшли від нього, в сумі відповідно 502,46 грн та 57,81 грн. перераховано на користь ОСОБА_7 на її особистий рахунок. Розпорядженням від 21.07.2010 кошти в сумі 1143.49 грн. - аліменти перераховано на особистий рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_2 . ТВБВ НОМЕР_2 /022 Березанка, МФО 326461, код 09326464, р/р НОМЕР_3 .

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам станом на 03.08.2007, суми аліментів 502,46 грн., 57, 81 грн. та 1143, 49 грн. враховано в суму сплачених аліментів. Разом з тим, кошти, отримані ОСОБА_7 як орендна плата в сумі 1057 грн. в суму сплачених аліментів не ввійшли.

Як повідомив заявника в 2010 році державний виконавець виконавче провадження було закрите.

Заявник зазначає, що з 2007 року він ні разу не отримував виклики до Березанського відділу ДВС. Знаючи про те, що колишня дружина та син, на утримання якого стягуються аліменти, проживають на території Росії, що кошти, які ним надсилалися поштовими переказами, як аліменти, поверталися із-за відмови стягувачки від їх одержання, заявник вважав, що дійсно виконавче провадження відносно нього закрите і він не повинен сплачувати аліменти на дитину. І тільки після того як в квітні 2024 року була заблокована його банківська картка, на яку раніше щорічно перераховувалася орендна плата Орендарем, та звернення до фахівця з правничої допомоги і ознайомлення 22.08.2024 адвокатом з матеріалами виконавчого провадження йому стало відомо, що йому нараховується заборгованість по аліментам.

Згідно матеріалів виконавчого провадження, станом на 30.04.2024 заборгованість зі сплати аліментів становить 137333.75 грн.

30.04.2024 року державним виконавцем Березанського відділу ДВС у Миколаївському районі винесено постанови про накладення на нього штрафу у сумі 104777.65 грн та про арешт грошових коштів.

Про те, що виплачена йому Орендарем орендна плата за земельну ділянку у сумі 22078,87 грн, надійшла 01.05.2024 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа та знаходиться на депозитному рахунку виконавчої служби, вбачається із розпорядження державного виконавця № 4135761 від 17.05.2024.

Вважає, що наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує його майнові права, оскільки виконавче провадження № 4135761 було відкрите на підставі заяви сторонньої особи - ОСОБА_7 , у якої повноваження на звернення до виконавчої служби з виконавчим листом про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 про його примусове виконання були відсутні; про відсутність наміру звертатися до виконавчої служби за примусовим стягненням з нього аліментів свідчать і подальші дії ОСОБА_2 , яка від отримання перераховуваних на її ім`я аліментів протягом 2007-2009 років відмовлялася, в зв`язку з чим аліменти поверталися на адресу заявника; ОСОБА_2 до виконавчої служби за стягненням аліментів та з будь-яких інших питань пов`язаних з його аліментним обов`язком, взагалі не зверталася; з 30.08.2005 її місцем реєстрації є Ростовська область Росії, дані про її місце проживання, реквізити для перерахування коштів у виконавчій службі відсутні, про що свідчать і запити, які надавала виконавча служба від 03.05.2024 року за вих..№ 30567 та від 08.08.2024 за вих..№ 58567 на ім`я ОСОБА_2 та поштове повідомлення про повернення запиту у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Посилаючись на те, що до заяви про прийняття виконавчого листа до виконання представник стягувача ОСОБА_7 не додала доказів на підтвердження того, що вона дійсно має право представляти стягувачку за довіреністю, заявник вважає, що відсутні підстави вважати, що заява про відкриття виконавчого провадження підписана особою, яка має право її підписувати, а тому, відповідно до вищезазначених норм Закону, державний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Враховуючи, що вказані обставини йому стали відомі тільки на даний час і строки оскарження дій державного виконавця сплинули, захистом його порушених прав вважає звернення до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Заявник та представник заявника ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилися, представник заявника Дорошенко А.В. надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують і просять їх задовольнити (а.с.103).

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась та не повідомила причини неявки, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.105-106, 112-111).

Представник Березанського відділу ДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився та не повідомив причину неявки, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; надав до суду матеріали виконавчого провадження №4135761 для огляду у судовому засіданні.

Відповідно до ст.442 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, у зв`язку з чим дане питання розглянуте судом за їх відсутності.

За таких обставин суд розглянув справу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2006 року у справі №2-923/06 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Арзні Абовянського району р.Вірменія, жителя с.Малахове Березанського району Миколаївської області, аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), до повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 18.12.2006 року (а.с.15 цивільної справи 2-923/06).

04 січня 2007 року на підставі вказаного рішення Березанським районним судом видано виконавчий лист (довідковий лист до справи №2-923/06), який 24 січня 2007 року заявниці ОСОБА_2 відповідно до її заяви (а.с.18).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження АСВП № 4135761, на підставі заяви ОСОБА_7 від 15.03.2007 року, 19 березня 2007 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції Васьків А.М. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа (а.с.96 справи №2-923/06).

Довіреність, видана і оформлена відповідно до вимог закону, на підтвердження повноважень Гусяк О.Л. як представника ОСОБА_2 у матеріалах виконавчого провадження АСВП № 4135761 відсутня.

Згідно матеріалів виконавчого провадження АСВП № 4135761, станом на 30.04.2024 за ОСОБА_1 рахується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 137333,75 грн. (а.с.73-74 цивільної справи 2-923/06).

30.04.2024 року державним виконавцем Березанського відділу ДВС у Миколаївському районі винесено постанови про накладення на ОСОБА_1 штрафу у сумі 104777,65 грн. та про арешт грошових коштів (а.с.77-78 цивільної справи 2-923/06).

Відповідно до ч.1 ст.431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 593/841/14 дійшов висновку, що відповідно до частин другої, четвертої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Тобто законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-11769ав23) зазначив, що « підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально- правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.»

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц ( провадження № 61-43447св18), від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20 (провадження № 61-10482ав21), від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001 (провадження № 61-1762ав22).

У постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22) Верховний Суд зазначив, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11, провадження № 61-45337св18. У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувана на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Згідно частини третьої статті З ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Станом на час відкриття виконавчого провадження діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606- XIV (далі Закон № 606-ХІУ), який визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 8 Закону № 606-ХІУ, п.2.1.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 N 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за N 865/41582.1.3 (чинної на час відкриття виконавчого провадження) (далі Інструкція),сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Статусу стягувача і боржника сторони набувають після відкриття виконавчого провадження в разі виконання рішення суду, яким закінчується судовий розгляд справи (Рішення КСУ від 31 травня 2011 року у справі N 4-рп/2011).

Відповідно до ст.12 Закону № 606-ХІУ сторони можуть реалізовувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Повноваження представника мають бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа, відповідно до ст.18 Закону № 606-ХІУ , п. 3.1 Інструкції, є заява стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Отже, законом чітко передбачено підстави для відкриття виконавчого провадження - заява стягувача або його представника про примусове виконання рішення, повноваження якого мають бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Разом з тим, як встановлено судом, виконавче провадження № 4135761 було відкрите на підставі заяви ОСОБА_7 , повноваження якої не підтверджені жодним документом, виданим і оформленим відповідно до вимог закону.

Звернення особи за примусовим виконанням рішення суду є його правом, а не обов`язком.

Про відсутність наміру звертатися до виконавчої служби за примусовим стягненням з ОСОБА_1 аліментів свідчать і подальші дії ОСОБА_2 , яка від отримання перераховуваних на її ім`я аліментів протягом 2007-2009 років відмовлялася, у зв`язку з чим аліменти поверталися на адресу ОСОБА_1 (а.с.43-54 виконавчого провадження № 4135761).

З 30.08.2005 місцем реєстрації ОСОБА_2 є Ростовська область Росії, дані про її місце проживання, реквізити для перерахування коштів у відділі виконавчої служби відсутні, що вбачається з даних запитів державного виконавця від 03.05.2024 року за вих..№ 30567 та від 08.08.2024 року за вих..№ 58567 на ім`я ОСОБА_2 та поштове повідомлення про повернення запиту у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.20,22 виконавчого провадження № 4135761).

Згідно зі ст.ст.24, 26 Закону № 606-ХІУ, пунктами 3.6.2, 3.8.1 Інструкції державний виконавець після отримання виконавчого документа приймає рішення про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Згідно зі ст.26 Закону № 606-ХІУ Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті Зцього Закону;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону;

7) наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження.

За встановлених обставин, оскільки до заяви про прийняття виконавчого листа до виконання представник стягувача Гусяк О.Л. не додала доказів на підтвердження того, що вона дійсно має право представляти стягувачку за довіреністю, у суду відсутні підстави вважати, що заява про відкриття виконавчого провадження підписана особою, яка має право її підписувати, а тому, відповідно до вищезазначених норм Закону, державний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-УШ (далі - Закон № 1404-УІІІ.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п.5 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або у зв`язку із визнанням судом, серед іншого, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20 (провадження № 61-10482ав21) зазначив, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, і фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, є самостійними підставами для закінчення виконавчого провадження.

Оскільки, виконавчий лист було прийнято виконавчою службою до виконання 19.03.2007 року без законних підстав і цього ж дня державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, а тому виконавчий документ слід визнати таким, що не підлягає виконанню з моменту його звернення до виконання, тобто з 19.03.2007 року

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258-260, 432 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву задовольнити у повному обсязі.

Визнати виконавчий лист №2-923, виданий 04 січня 2007 року Березанським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 18 грудня 2006 року і до повноліття дитини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, таким що не підлягає виконанню з моменту його звернення до виконання, тобто з 19 березня 2007 року.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Березанський районний суд протягом п"ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Дата складення повної ухвали 14 квітня 2025 року.

Суддя: