ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/25547/24

Провадження № 22-ц/820/641/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/25547/24 за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в:

В вересні 2024 року ТзОВ «Стар Файненс Груп» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №11135-05/2024 в розмірі 54 300 грн., яка складається з насупного: заборгованість по простроченому тілу 20 000 грн., заборгованість по відсоткам 6 300 грн., заборгованість по простроченим відсоткам 18 000 грн., заборгованість по штрафам 10 000 грн. та вирішити питання про стягнення судових витрат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, товариство посилалося, що 11 травня 2024 року між сторонами був укладений договір про надання фінансового кредиту №11135-05/2024. Відповідно до даного Договору позивач надає відповідачу фінансовий кредит в розмірі 20 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Позивач виконав зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту, надавши грошові кошти Відповідачу.

В зв`язку з неналежним виконанням умов договору про надання фінансового кредиту, станом на 30 липня 2024 року у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 54 300 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь, а також судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Стар Файненс Груп» заборгованість за кредитним договором в розмірі 44 300 грн, в стягненні витрат на правничу допомогу було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу ТзОВ «Стар Файненс Груп» подало апеляційну скаргу, посилається що рішення прийняте з порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Так товариство вказує, що на виконання п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК його представником в позовній заяві було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з судового збору 3 028 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 550 грн. На підтвердження вищевказаних витрат, до позовної заяви представником було долучено належним чином засвідчену копію Договору про надання правничої допомоги від 17 липня 2024 року.

Так, відповідно до п. 1.1 Договору визначено детальний опис робіт (наданих послуг), які Адвокатське об`єднання «КН Перший юридичний офіс», мало надати товариству у зв`язку із супроводом претензійно-позовної діяльності та примусового стягнення заборгованості.

Також зазначає, що безпосередньо матеріалами цивільної справи №686/25547/24 підтверджується факт надання послуг щодо підготовки та направлення досудової вимоги на адресу відповідача 03 серпня 2024 року (копія Повідомлення про повернення кредиту (досудова вимога) та докази направлення долучені до позовної заяви), а також факт підготовки та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з відповідача за договором про надання фінансового кредиту.

Таким чином, товариство вважає, що з його боку на виконання ч. 8 ст. 141 ЦПК та ч. 3 ст. 137 ЦПК до позовної заяви долучені належні та допустимі докази для підтвердження та детального опису обсягу робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Нікіпеловою К.Є., в межах супроводу цивільної справи №686/25547/24 в Чемеровецькому районному суді Хмельницької області.

У зв`язку з цим товариство стверджує, що понесені витрати за надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено апелянтом чи тільки має бути сплачено.

Також, зазначає, що на дату ухвалення оскаржуваного рішення доказів на підтвердження понесених товариством витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 5 550 грн. існувати не могло, оскільки вищевказаним Договором передбачено поетапну оплату вказаних витрат.

В зв`язку з тим, що закінчення етапу надання послуг щодо супроводу претензійно-позовної діяльності з боку адвокатського об`єднання стосовно відповідача мав відбутися після фактичного отримання рішення суду про стягнення заборгованості, Акт приймання-передачі послуг не формувався та відповідно не підписувався сторонами.

Крім того звертає увагу суду, що в прохальній частині позовної заяви товариством було зазначено про необхідність розгляду справи з викликом сторін, проте відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі від 05 грудня 2024 року судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами без належного обґрунтування.

Таким чином відмовивши в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, суд першої інстанції позбавив можливості товариства в тому числі надати свої пояснення з приводу стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ТзОВ «Стар Файненс Груп» просить скасувати рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити апеляційні вимоги.

ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим, посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Так ОСОБА_1 вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування йому коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Звертає увагу суду, що до матеріалів справи позивачем не було надано виписки з карткового рахунку відповідача, на який було перераховано кредит згідно з умовами договору 11135-05/2024 від 11 травня 2024 року, натомість суд першої інстанції всупереч чинного законодавства при прийнятті рішення керувався наявною в матеріалах справи копією листа від 08 серпня 2024 року ТзОВ «Універсальні платіжні рішення», адресованого ТзОВ «Стар Файненс Груп», згідно якого йому було успішно перераховані кошти.

Тому, стверджує, що вказані докази є неналежними та недопустимими, так як матеріали справи не містять даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті Договору, саме ОСОБА_1 .

Крім того, в даному листі вказано, що платежі прийнято на користь ТзОВ «Стар Файненс Груп», а не на користь відповідача. Надані позивачем розрахунки заборгованості є неналежними доказами наявності боргу за кредитним договором №11135-05/2024 від 11 травня 2024 року, оскільки розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення дій одної сторони. Відтак зазначає, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт отримання відповідачем від ТзОВ «Стар Файненс Груп» кредитних коштів та наявності у нього заборгованості.

Також суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що у відповідності до пункту 1.2 Договору про надання фінансового кредиту дата погашення кредиту 07 вересня 2024 року. Однак позивач почав нарахування штрафів і протермінувань раніше дати погашення кредиту зазначеного в п. 1.2 Договору а саме з 10 червня 2024 року, про що свідчить розрахунок заборгованості наданий позивачем.

Також ОСОБА_1 , посилається, що відповідно до пункту 1.4.2. Договору Клієнт має право до 09 червня 2024 року сплатити перший платіж, але не зобов`язаний. Таким чином, вказує, що нарахування штрафів та прострочених відсотків мало б нараховуватися після 07 вересня 2024 року, у зв`язку з чим вважає, що суд першої інстанції фактично ухвалив рішення на припущеннях, що заборонено ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Таким чином, ОСОБА_1 просить повністю скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

ТзОВ «Стар Файненс Груп» подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважає доводи викладені в апеляційній скарзі необгрунованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Так товариство вказує, що твердження відповідача про те, що товариством не було надано належних доказів на підтвердження перерахування коштів по кредитному договору є необґрунтованими, оскільки у відзиві на позовну заяву відповідачем не оспорювався факт укладення Договору про надання фінансового кредиту №11135-05/2024 від 11 травня 2024 року, натомість, заперечуючи проти позову, відповідач посилався виключно на неправомірність нарахування позивачем заборгованості (штрафів та відсотків).

Крім того зазначає, що посилання ОСОБА_1 про те, що товариством не надано належних доказів на підтвердження перерахування йому коштів по кредитному договору розрахункового документа або виписки з банківського рахунку, на який було перераховано кредит згідно з умовами Договору не заслуговують на увагу, оскільки вони не було предметом розгляду в суді першої інстанції та не заявлялися ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву, що в свою чергу позбавило ТзОВ «Стар Файненс Груп» надати свої заперечення або докази щодо їх спростування.

Разом з тим ТзОВ «Стар Файненс Груп» позбавлений можливості надати банківську виписку за рахунком ОСОБА_1 , відкритим до картки № НОМЕР_1 , оскільки ця інформація є банківською таємницею та може бути надана виключно за наявності письмової згоди відповідача або на вимогу компетентних органів.

В той же час звертає увагу суду, що товариство не зверталося до суду першої інстанції з відповідним клопотанням про витребування доказів (виписки по рахунку ОСОБА_1 ), оскільки відповідачем у відзиві на позовну заяву жодним чином не заперечувався факт укладення Договору про надання фінансового кредиту та факт отримання грошових коштів за даним договором.

Натомість, з боку відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів щодо спростування інформації про отримання ним грошових коштів в розмірі 20 000 грн. на його банківську картку, лише твердження про те, що товариством не надано первинних документів, які б засвідчували даний факт. Окрім того, Відповідачем не оспорюється факт того, що банківська картка № НОМЕР_1 відкрита саме на його ім`я.

Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких даних, проте не зробив цього.

Також товариство звертає увагу суду, що ОСОБА_1 добровільно надав свої персональні відомості для взяття кредиту та не ставить під сумнів такі відомості, а також матеріали справи не містять інформації про ініціювання ним розслідування щодо незаконного використання персональних даних, вчинення шахрайських дій тощо.

Також зазначає, що доводи ОСОБА_1 про те, що товариство незаконно почало нарахування штрафів і протермінувань раніше дати погашення кредиту є необґрунтованими та безпідставними, оскільки станом на 30 липня 2024 року (тобто з простроченням платежів майже на 3 календарні місяці) Відповідач свої зобов`язання щодо сплати нарахованих відсотків належним чином не виконав, тому позивачем 30 липня 2024 року на адресу Відповідача направлено Повідомлення про повернення кредиту (досудову вимогу), яка була повернута не виконаною.

Таким чином ТзОВ «Стар Файненс Груп» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 11 травня 2024 року ОСОБА_1 уклав з ТзОВ «Стар Файненс Груп» Договір про надання фінансового кредиту № 11135-05/2024, згідно з яким товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 20 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Даний договір зі сторони відповідача було підписано електронним підписом шляхом накладення одноразового ідентифікатора W0312.

Відповідно до п. 1.2 Договору про надання фінансового кредиту кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 11 травня 2024 року. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування, дата погашення кредиту 07 вересня 2024 року. Згідно п. 1.4.1 Договору денна процентна ставка становить 1,50% та застосовується в межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 даного Договору.

Відповідно до п. 1.6. Договору про надання фінансового кредиту Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної карти № НОМЕР_1 .

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 20 000 грн. відповідачеві (позичальнику) підтверджується довідкою IPAY №3426_15 від 08 серпня 2024 року та квитанцією IPAY про сплату №393264240 від 11 травня 2024 року.

Таким чином, ТзОВ «Стар Файненс Груп» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов кредитного договору та в межах встановленого кредитного ліміту.

Однак, ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, розмір якої станом на 30 липня 2024 року, складає 54 300 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача за договором банківських послуг.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір укладений між сторонами у спосіб, визначений чинним законодавством, а розмір заборгованості відповідача є доведеними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам справи.

обґрунтовуючи своє право вимоги, ТзОВ «Стар Файненс Груп» зазначило, що ОСОБА_1 був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак він належним чином взятті на себе зобов`язання за цим договором не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

На підтвердження заявлених позовних вимог, позивач надав підписаний електронним підписом шляхом накладення одноразового ідентифікатора W0312 ОСОБА_1 договір про надання фінансового кредиту № 11135-05/2024 від 11 травня 2024 року, заявку-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту, паспорт споживчого кредиту, довідку IPAY №3426_15 від 08 серпня 2024 року про перерахування коштів, розрахунок заборгованості за кредитним договором та досудову вимогу про повернення кредиту від 11 травня 2024 року.

Згідно з наданим позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 11135-0/20245 від 11 травня 2024 року укладеного між ТзОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 , станом на 30 липня 2024 року, вбачається, що відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 300 грн. а саме заборгованість по простроченому тілу 20 000 грн., заборгованість по відсоткам 6 300 грн., заборгованість по простроченим відсоткам 18 000 грн.

Відповідно до п. 12, ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Таким ідентифікатором є повідомлення з кодом W0312 на номер телефону відповідача. А отже, відповідач прийняв пропозицію позивача на укладення кредитного договору та погодився з умовами, які викладені у ньому. Доказів протилежного суду не надано. У зв`язку з наведеним слід дійти висновку, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг.

Разом з тим суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи відповідача щодо незаконного стягнення з нього на користь товариства заборгованості по простроченим відсоткам в сумі 18 000 грн., оскільки як передбачено п. 1.4.1 Договору денна процентна ставка становить 1,50% та застосовується в межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 даного Договору (120 днів).

Відповідно до п.п. 3.1.- 3.3. Договору, за користування кредитом Товариством нараховуються виключно проценти. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору. Порядок нарахування платежів за прострочення Клієнтом виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за цим Договором передбачено в п.5.3. цього Договору. Сума кредиту, проценти за користування кредитом, нарахована неустойка (у разі наявності) складають заборгованість за Договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Товариства у строк, встановлений Договором. Нарахування процентів за цим Договором здійснюється в межах строку кредитування, зазначеного в п.1.2. Договору, починаючи з дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на рахунок, вказаний Клієнтом). При цьому проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня.

Підпунктами 4.1.1., 4.1.2 пункту 4.1 Договору сторони визначити, що позивач має право, зокрема, вимагати від відповідача повернення Кредиту та сплати процентів за користування Кредитом, а також виконання всіх інших зобов`язань за цим Договором і додатками до нього. У разі затримання відповідачем сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі відповідно до процедури встановленої чинним законодавством України.

Оскільки станом на 30 липня 2024 року ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання щодо сплати нарахованих відсотків належним чином не виконав (тобто з простроченням платежів майже на 3 календарні місяці) на виконання ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», товариством було направлено на його адресу повідомлення про повернення кредиту (досудову вимогу), яка була повернута не виконаною.

Таким чином з врахуванням вищенаведеного нарахована сума заборгованості по простроченим відсоткам в сумі 18 000 грн. є заборгованістю по відсоткам, яка нарахована згідно погодженої відсоткової ставки, тіла кредиту та в межах строку кредитування, визначених в умовах договору.

Також щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та апелянтом не було надано на спростування доводів позивача власного контррозрахунку.

Неогбгрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про недоведеність позивачем факту перерахування кредитних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи в заяві-анкеті на отримання кредиту відповідач зазначив номер банківської картки, на яку має бути перераховано кредитні кошти, № НОМЕР_1 та відповідно на дану банківську карту і були перераховані кредитні кошти.

При цьому відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечувався факт укладення Договору про надання фінансового кредиту та факт отримання грошових коштів за даним договором, а також відповідачем не оспорюється факт того, що банківська картка № НОМЕР_1 відкрита саме на його ім`я.

З врахуванням викладеного інші доводи апеляційної скарги не знаходять свого підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції. Надані позивачем докази, колегія суддів визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Натомість стороною відповідача не надано доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та подані позивачем докази.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь товариства кошти в розмірі 44 300 грн.

Також суд відхиляє і доводи апеляційної скарги ТзОВ «Стар Файненс Груп» щодо необгтрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду Договір про надання правничої допомоги від 16 липня 2024 року з Адвокатським об`єднанням « КН Перший юридичний офіс».

За п. 1.1 Договору на умовах, визначених цим Договором, Клієнт замовляє та оплачує, а адвокатське об`єднання надає клієнту правову допомогу з питань, пов`язаних із супроводом претензійно-позовної діяльності стосовно позичальників (боржників) клієнта згідно реєстру, який є додатком та невід`ємною частинию договору.

П. 2.1 Договору передбачено, що за надання послуг, вказаних у п. 1.1. Дорговору, Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню настуну винагороду 5 550 грн. за супровід претензійно-позовної діяльності стосовно одного позичальника (боржника) у кількості відповідно згідно реєстру, який є додатком та невід`ємною частинию договору.

Пунктами 3.1-3.4 Договору визначено, що факт надання послуг сторони оформляється Актами приймання-передачі послуг. Адвокатське об`єднання складає і надає його клієнту, а останній підписує такий акт протягом 3 робочих днів з моменту отримання акту. Послуги по цьому договору вважаються наданими з моменту підписання Акту сторонами.

Однак позивач такого акту приймання-передачі послуг, що підтверджує факт надання таких послуг, як це передбачено умовами договору, суду не надав.

За таких обставин відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача, так як позивач не надав суду, передбачених договором про надання правничої допомоги, документів (Акту приймання-передачі послуг), що свідчать про надання послуг по цьому договору.

З цих підстав інші доводи апелянта про понесення ним витрат на професійну парвнчиу допомогу не можуть бути прийняті до уваги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 квітня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

І.В. П`єнта

Т.В. Спірідонова