Провадження 2/127/2495/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Сичук М.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

09.03.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з клопотанням про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Клопотання обґрунтовувала тим, що 26 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) під актовим записом № 2949, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 вказує, що бажає розірвати цей шлюб оскільки спільне життя з чоловіком не склалося, вони припинили спільне проживання, жодних контактів не підтримують. Зазначає, що ОСОБА_2 є громадянином Польщі, а ОСОБА_1 - громадянка України. При цьому обидві сторони постійно проживають за межами України, а саме у Польщі.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просила Верховний Суд на підставі статті 29 ЦПК України визначити підсудність справи про розірвання шлюбу між сторонами Вінницькому міському суду Вінницької області, оскільки вказаний суд територіально наближений до місця реєстрації шлюбу, про що Верховним судом постановлено ухвалу 03.04.2025 та визначено підсудність цивільної справи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, Вінницький міський суд Вінницької області.

24.04.2025 матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу надійшли до Вінницького міського суду Вінницької області.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що позивач є громадянкою України, яка фактично проживає на території Республіки Польща, відповідачем у справі є громадянин Польщі, який проживає в Республіці Польща.

Відповідно ст.187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

За правилами цивільного процесуального законодавства позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Так, порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (стаття 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до ст. 110 СК України розірвання шлюбу можливе за заявою одного з подружжя.

Згідно з ч. 2 і 3 ст. 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" подружжя, будучи громадянами різних держав, можуть обрати право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Таке можливо, тільки якщо вони не мають спільного місця проживання або якщо особистий закон кожного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 ВСУ зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України. За ч. 2ст. 28 ЦПК України(в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року), позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Приписами ст. 497 ЦПК України(2017 р.) підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Зі змісту указаної норми процесуального права вбачається, що Верховний Суд визначає підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства за умови, якщо обидві сторони проживають за межами України. Іншого тлумачення указана норма не допускає.

Статтею 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Разом із тим, місцем проживання відповідача в позовній заяві вказано Польщу, з огляду на вказане, оскільки місцем проживання відповідача є іноземна держава, суду необхідно буде, в разі відкриття провадження у справі, направляти копію позовної заяви та доданих до неї документів до Польщі через Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області відповідно до Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 27.06.2008 № 1092/5/54. Так, згідно п2.3. вказаної Інструкції Доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України.

Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи. Це окремо визначається судом України у дорученні.

Відповідно до ст. 5 Договору між Україною та Республікою Польщею про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, у справах, що охоплюються цим Договором, клопотання складаються державною мовою запитуючої Сторони і до них додаються переклади на державну мову запитуваної Сторони або англійську чи російську. Якщо стосовно положень цього Договору вимагається додати до документів, що пересилаються, їх переклад на мову іншої Договірної Сторони, ті переклади мають бути здійснені офіційним перекладачем, підпис якого має бути офіційно посвідчений, або присяжним перекладачем однієї з Договірних Сторін.

Дослідивши матеріали справи приходжу до переконання, що без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви з подачею її до суду з врахуванням вимог ст. 175 ЦПК України та наведених вище норм законодавства.

Крім того, звертаю увагу, що позивач не додала до позовної заяви документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядок у розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, оскільки підстави звільнення від сплати судового збору, на які останній посилається у позовній заяві не можуть бути застосовані.

Щодо відсутності підстав звільнення від сплати судового збору, на які посилається позивачка у позовній заяві, суд зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Так, за висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND), «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в сумі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач в позовній заяві заявив 1 немайнову вимогу (про розірвання шлюбу), тобто за пред`явлення вказаної позовної вимоги немайнового характеру позивачем має бути сплачено на користь держави судовий збір в сумі 1 211,20 гривень.

Викладене є недоліками позовної заяви, які мають бути усунуті позивачем шляхом надання суду квитанції про сплату судового збору у вказаному розмірі або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення, ухвалу надіславши позивачу на вказану електрону адрес у позовній заяві.

На підставі викладеного, керуючись ст.185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі, якщо у встановлений строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, вона вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвала суду остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: