Справа № 503/162/25
Провадження № 2/503/375/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач подав до суду з вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що 13.09.2021 року між ним і ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1672, за умовами якого ОСОБА_1 , як споживач, має право продавати ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», як постачальнику, універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені договором. У відповідності до зазначеного договору між ОСОБА_1 і ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» складено звіти про обсяги та напрямки перетоків електричної енергії, а саме:

- за серпень 2024 року електричної енергії (товару) в обсязі 4330 кВт.год. на суму 30736,51 грн, з яких ПДФО 5532,57 грн, військовий збір 461,05 грн, сума до виплати 24742,89 грн;

- за вересень 2024 року електричної енергії (товару) в обсязі 3674 кВт.год. на суму 26079,89 грн, з яких ПДФО 4694,38 грн, військовий збір 391,2 грн, сума до виплати 20994,31 грн;

- за жовтень 2024 року електричної енергії (товару) в обсязі 1801 кВт.год. на суму 13406,1 грн, з яких ПДФО 2413,1 грн, військовий збір 201,09 грн, сума до виплати 10791,91 грн;

- за листопад 2024 року електричної енергії (товару) в обсязі 1270 кВт.год. на суму 9453,5 грн, з яких ПДФО 1701,63 грн, військовий збір 141,8 грн, сума до виплати 7610,07 грн;

- за грудень 2024 року електричної енергії (товару) в обсязі 96 кВт.год. на суму 714,6 грн, з яких ПДФО 128,63 грн, військовий збір 35,73 грн, сума до виплати 550,24 грн.

Однак, позивач ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» свої зобов`язання з оплати не виконало, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором в загальному розмірі 49824 грн. Згідно даних Державної служби статистики України у 2024 році індекс інфляції становив 12%. У зв`язку з чим для захисту своїх прав позивач змушений пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить суд стягнути з ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на його користь суму боргу за отриману електричну енергію згідно Договору №1672 від 13.09.2021 року в розмірі 49824 грн, а також інфляційні нарахування в сумі 5978,88 грн.

30.01.2025 року ухвалою суду (а.с.17-18) було відкрите провадження із визначенням проведення її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам та отримано позивачем, у порядку встановленому пунктом 3 ч.6 ст. 272 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення № 128 про особисте вручення йому 19.02.2025 року рекомендованого відправлення № 835 (а.с.67), а відповідачем, у порядку встановленому пунктом 3 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до його електронного кабінету 31.01.2025 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.20).

14.02.2025 року ухвалою суду (а.с.61-62) було продовжено відповідачу ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву (відзиву) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про стягнення заборгованості на термін 15 днів, тобто до 05.03.2025 року (включно).

17.02.2025 року ухвалою суду (а.с.64-65) було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

28.02.2025 року ухвалою суду (а.с.73-74) було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про зупинення провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України.

04.03.2025 року представник за довіреністю відповідача адвокат Жосан Т.Ю. з використанням системи «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву (відзив) (а.с.76-83), в якому зазначила, що 10.09.2021 року між ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» і ОСОБА_1 було укладено Договір П32024/272 про постачання енергії постачальником універсальних послуг, а також підписано заяву-приєднання до умов договору про постачання енергії постачальником універсальних послуг від 10.09.2021 року. 13.09.2021 року між ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та ОСОБА_1 укладено Договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1672, який є Додатком 2 до Договору П32024/272 про постачання енергії постачальником універсальних послуг. В свою чергу, відповідно до п.12.3 Договору П32024/272 про постачання енергії постачальником універсальних послуг, строк виконання зобов`язань за цим Договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Посилаючись на те, що 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 24/2022, який триває станом на сьогоднішній день, як на настання форс-мажорних обставин, які суттєво вплинули на можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги з передачі електричної енергії, представник відповідача зазначає, що стягнення заборгованості є передчасним та необґрунтованим. Крім того, представником відповідача у відзиві зазначено, що перевірка правильності наданих обсягів електроенергії, виробленої всіма приватними домогосподарства, в тому числі і за договором між позивачем та відповідачем про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1672, здійснюється ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО». Оскільки, обсяги згенерованої електричної енергії за вищевказаним договором у спірні періоди на сьогоднішній день не є підтвердженими ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО», згідно умов договору №0231-09021 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел укладеного 01.07.2019 року між ТОВ «ООЕК» та ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО». Лише після перевірки цих даних ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» може бути вирішено питання щодо оплати позивачу вартості купленої відповідачем електричної енергії за договором № 1672, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Також представником відповідача до відзиву додано доказ надсилання позивачу його копії у паперовій формі листом з описом вкладення у цінний лист та копію накладної № 122, а також копію фіскального чеку про оплату послуг пересилання (а.с.107 на звороті). При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки відправлення № 122 останнє 11.03.2025 року було вручено одержувачу.

У встановлений судом строк позивач не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема відповіді на відзив не подав. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини:

10.09.2021 року між ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» і ОСОБА_1 було укладено Договір П32024/272 про постачання енергії постачальником універсальних послуг, а також підписано заяву-приєднання до умов договору про постачання енергії постачальником універсальних послуг від 10.09.2021 року, яка є Додатком 1 до Договору про постачання енергії постачальником універсальних послуг № П32024/272 від 10.09.2021 року.

13.09.2021 року між ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» в особі начальника відділу розрахунків з побутовими клієнтами Департаменту з розрахунків та платежів Бондаренка І.І., що діє на підставі довіреності № 44/01/09 від 01.09.2021 року та ОСОБА_1 , в особі Андронюка Ю.П., який діє на підставі довіреності № 723 від 21.07.2021 року, укладено Договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1672 (а.с.5-6), який є Додатком 2 до Договору про постачання енергії постачальником універсальних послуг, за умовами якого ОСОБА_1 , як споживач, має право продавати ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», як постачальнику, універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені договором.

При цьому, абзацом третім преамбули вище згаданого Договору (а.с.5) визначено, що під час виконання умов цього договору сторони зобов`язуються діяти відповідно до чинного законодавства, Закону України «Про ринок електричної енергії», Кодексу комерційного обліку, Кодексу розподілу, Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Відповідно до пп.4.1 п.4 Договору (а.с.5 на звороті), розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У відповідності до зазначеного договору між ОСОБА_1 і ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» складено звіти про обсяги та напрямки перетоків електричної енергії, а саме:

- за серпень 2024 року електричної енергії (товару) в обсязі 4330 кВт.год. на суму 30736,51 грн, з яких ПДФО 5532,57 грн, військовий збір 461,05 грн, сума до виплати 24742,89 грн (а.с.14);

- за вересень 2024 року електричної енергії (товару) в обсязі 3674 кВт.год. на суму 26079,89 грн, з яких ПДФО 4694,38 грн, військовий збір 391,2 грн, сума до виплати 20994,31 грн (а.с.13);

- за жовтень 2024 року електричної енергії (товару) в обсязі 1801 кВт.год. на суму 13406,1 грн, з яких ПДФО 2413,1 грн, військовий збір 201,09 грн, сума до виплати 10791,91 грн (а.с.12);

- за листопад 2024 року електричної енергії (товару) в обсязі 1270 кВт.год. на суму 9453,5 грн, з яких ПДФО 1701,63 грн, військовий збір 141,8 грн, сума до виплати 7610,07 грн (а.с.11);

- за грудень 2024 року електричної енергії (товару) в обсязі 96 кВт.год. на суму 714,6 грн, з яких ПДФО 128,63 грн, військовий збір 35,73 грн, сума до виплати 550,24 грн (а.с.10).

Однак, відповідач ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» свої зобов`язання з оплати не виконало, внаслідок чого утворилась заборгованість за Договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1672 від 13.09.2021 року в загальному розмірі 49824 грн, яка є предметом спору у даній справі.

Згідно пп.5.1 п.5 згаданого Договору (а.с.6 на звороті) постачальник універсальних послуг несе відповідальність, серед іншого, за прострочення оплати за придбану електричну енергію.

Нормативно-правове застосування

У відповідності до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

При цьому, ч.3 ст. 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В свою чергу, пункт 1 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У ч.1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 4 ч.5 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII, постачальник універсальних послуг зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує величину, визначену для відповідних категорій генеруючих установок приватних домогосподарств відповідно до частини двадцять третьої статті 9-1 Закону України "Про альтернативні джерела енергії", за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, та у кожному розрахунковому періоді здійснювати пріоритетну оплату її вартості.

Пунктом 11.3.6 глави 11.3 розділу ХІ Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (надалі за текстом - Постанова) визначено, що взаємовідносини між побутовим споживачем та постачальником універсальної послуги, пов`язані з продажем та обліком електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватних домогосподарств, та розрахунками за неї, регулюються цими Правилами та договором про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством, який є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, Цивільним та Господарським кодексами України.

Згідно пункту 11.3.9 глави 11.3 розділу ХІ Постанови, постачальник універсальних послуг купує у побутового споживача електричну енергію в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством, за «зеленим» тарифом, установленим НКРЕКП.

Абзацами першим та другим пункту 11.3.18 глави 11.3 розділу ХІ Постанови визначено, що умови та порядок оплати електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, передбачені цими Правилами, зазначаються в договорі про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством. Відповідальність за порушення умов та порядку оплати встановлюється договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством відповідно до законодавства.

Згідно ч.1-2 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч.1-2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц зазначила, що «Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)».

Відповідно до ст. 15 ЦК України, право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Висновки суду

- щодо обґрунтованості позову

стосовно стягнення заборгованості за придбаною електричною енергією

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за Договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1672 від 13.09.2021 року, укладеним з ОСОБА_1 , а також враховуючи те, що відповідач не надав доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 49824 грн ґрунтуються на законі та укладених договорах, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню.

стосовно стягнення інфляційних витрат, передбачених ст. 625 ЦК України

Позивачем до позовної заяви не додано свого здійснення ним розрахунку нарахування інфляційних втрат в заявленому розмірі 5978,88 грн, передбаченого ст. 625 ЦК України, а також не зазначеного його у змісті самої позовної заяви, то суд здійснив їх власний розрахунок, який доданий до матеріалів справи та становить 3689,40 грн.

Відповідач не надав свого контррозрахунку щодо заявлених позивачем інфляційних втрат, у разі незгоди із самим його розміром.

Як вже відзначалось судом вище, відповідно до пп.4.1 п.4 Договору (а.с.5 на звороті), розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

З огляду на те, що позивачем пред`явлено до стягнення заборгованість, яка утворилася з приводу придбаної електричної енергії за розрахункові періоди з серпня по грудень 2024 року, то оплата ТОВ «ООЕК» за продану ОСОБА_1 електричну енергію мала бути здійснена:

- за серпень 2024 року в розмірі 24742,89 грн до 15 вересня 2024 року;

- за вересень 2024 року в розмірі 20994,31 грн до 15 жовтня 2024 року;

- за жовтень 2024 року в розмірі 10791,91 грн до 15 листопада 2024 року;

- за листопад 2024 року в розмірі 7610,07 грн до 15 грудня 2024 року;

- за грудень 2024 року в розмірі 550,24 грн до 15 січня 2025 року.

Таким чином нарахування інфляційних втрат є обґрунтованим за кожним із розрахункових періодів починаючи з 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, і до дня пред`явлення позову, тобто до 29 січня 2025 року.

У пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Тому при здійсненні перевірки обґрунтованості вимоги про стягнення інфляційних втрат, у заявленому позивачем розмірі, судом все ж було проведено власні розрахунки інфляційних втрат, які доданого до справи, згідно яких інфляційні витрати за придбаною електричною енергією за розрахункові періоди з серпня по грудень 2024 року у дійсності становлять наступні розміри:

- за серпень 2024 року нарахованих на суму 24742,89 грн в період з 15 вересня 2024 року до 29 січня 2025 року 1990,68 грн;

- за вересень 2024 року нарахованих на суму 20994,31 грн в період з 15 жовтня 2024 року до 29 січня 2025 року 1353,86 грн;

- за жовтень 2024 року нарахованих на суму 10791,91 грн в період з 15 листопада 2024 року до 29 січня 2025 року 492,81 грн;

- за листопад 2024 року нарахованих на суму 7610,07 грн в період з 15 грудня 2024 року до 29 січня 2025 року 199,14 грн;

- за грудень 2024 року нарахованих на суму 550,24 грн 15 січня 2025 року до 29 січня 2025 року 6,6 грн.

Таким чином загальний розмір інфляційних втрат у дійсності становить 4043,09 грн (1990,68 грн + 1353,86 грн + 492,81 грн + 199,14 грн + 6,6 грн = 4043,09 грн).

Тому суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення нарахованих інфляційних втрат лише у зазначеному розмірі 4043,09 грн, а частина вимоги, яка її перевищує, є необґрунтованою, а відтак задоволенню не підлягає. У зв`язку з чим в частини вимоги в розмірі 1935,79 грн (5978,88 грн - 4043,09 грн = 1935,79 грн) слід відмовити.

- щодо заперечень відповідача проти позову

стосовно настання форс-мажорних обставин

При цьому, з приводу доводів представника відповідача про неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин, а саме введення 24.02.2022 року на всій території України воєнного стану, з посиланням на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року, суд зазначає наступне.

Так, за ч. 1 ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 2 грудня 1997 року № 671/97-ВР, торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним (постанови Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 912/3323/20 пункт 38, від 31.08.2022 року у справі № 910/15264/21 пункт 61, які застосовані в постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.01.2024 року у справі № 462/3251/22, від 08.01.2025 року у справі № 466/4374/22).

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання; саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 серпня 2022 року у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.01.2024 року у справі № 462/3251/22).

Відповідачем не було надано суду конкретних доказів, що введення на території України воєнного стану унеможливило виконання Договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1672 від 13.09.2021 року на території Одеської області.

залежності виконання зобов`язання від виконання третьою особою своїх зобов`язань

Доводам представника відповідача про неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань у зв`язку із нездійсненням ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» підтвердження обсягів згенерованої електричної енергії за договорами купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом, в тому числі і за договором, укладеним між позивачем та відповідачем, суд не вважає за можливе надавати оцінку у даному рішенні, так як питання щодо виконання зобов`язань за укладеним між ТОВ «ООЕК» та ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» договором № 0231-09021 від 01.07.2019 року стосується виключно правовідносин, які виникли між ТОВ «ООЕК» та ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» з приводу щомісячного погодження актів приймання-передачі наданих послуг.

Натомість згадані вище правовідносини не безпосередньо не стосуються особи позивача ОСОБА_1 , який не є їх стороною та має правовідносини лише з відповідачем ТОВ «ООЕК».

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, у разі якщо відповідач ТОВ «ООЕК» вважає, що зазнав збитків у вигляді понесення витрат (або принаймні частини з них), які стягнуті з нього на користь позивача ОСОБА_1 за даним рішення, саме внаслідок порушення ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» зобов`язань перед ним за договором № 0231-09021 від 01.07.2019 року, то думку суду ТОВ «ООЕК» не позбавлене можливості в подальшому відшкодувати такі збитки в порядку регресу у відповідності до ч.1 ст. 228 ГК України, яка передбачає, що учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. Аналогічну за своєю суттю норму має цивільне законодавство, а саме ч.1 ст. 1191 ЦК України, згідно якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

- щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, пункт 4 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій (окрім тих, що передбачені у пунктах 1-3 цієї частини), необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у даній справі поніс судові витрати в загальному розмірі 1236,20 грн, а саме внаслідок:

- сплати судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 1211,20 грн, згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки відділення «Одеське ь63» АТ «ПриватБанк» від 29.01.2025 року № 0.0..1 (а.с.1);

- сплати банку комісії з платника у розмірі 25,00 грн, згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки відділення «Одеське ь63» АТ «ПриватБанк» від 29.01.2025 року № 0.0..2 (а.с.1).

У змісті позовної заяви (а.с.4), у відповідності до вимог пункту 9 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача згадані вище судові витрати.

Відповідач ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» у даній справі поніс судові витрати в розмірі 75 грн за оплату пересилання поштою відзиву на позовну заяву (відзиву), що підтверджує фіскальний чек ВПЗ Одеса-7 АТ «Укрпошта» від 04.03.2025 року (а.с.107 на звороті).

У змісті відзиву на позовну заяву (а.с.83), у відповідності до вимог пункту 8 ч.3 ст. 178 ЦПК України, представник відповідача ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» зазначила про витрати на поштові відправлення в сумі 1000 грн як судові витрати, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч.1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що заявлений позов в сумі 55802,88 грн (49824 грн + 5978,88 грн = 55802,88 грн) задоволено частково в сумі 53867,09 грн (49824 грн + 4043,09 грн = 53867,09 грн), тобто на 96,53 % (розмір задоволених позовних вимог х 100 / ціну позову, тобто в сумі 53867,09 грн х 100 % / 55802,88 грн = 96,53 %), натомість відмовлено в задоволенні позову на 3,47 % (100 % - 96,53 % = 3,47 %), то судові витрати підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме:

- з відповідача ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на користь позивача ОСОБА_1 в розмірі 1193,3 грн (1236,20 грн / 100 % Х 96,53 % = 1193,3 грн);

- з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» в розмірі 3,08 грн (75 грн / 100 % Х 3,47 % = 2,6 грн).

Згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Тому суд вважає необхідним зобов`язати відповідача ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» сплатити позивачу ОСОБА_1 різницю згаданих судових витрат в розмірі 1190,7 грн (1193,3 грн 2,6 грн = 1190,7 грн).

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 267 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія»; місцезнаходження: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88; ідентифікаційний код юридичної особи в , про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 49824 (сорок дев`ять тисяч вісімсот двадцять чотири) грн за отриману електричну енергію згідно Договору № 1672 від 13.09.2021 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на користь ОСОБА_1 інфляційні нарахування в розмірі 4043 (чотири тисячі сорок три) грн 09 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн 70 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко