"30" квітня 2025 р. Справа № 363/2294/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Котлярової І.Ю.

за участі секретаря: Дрозд В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород матеріали заяви адвоката Герасимова Петра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Вишгородського районного суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області Кононенко Оксани Едуардівни про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання права власності на спадкове майно, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Разом із позовною заявою, до суду надійшла заява адвоката Герасимова П.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку кадастровий номер :01:283:0151, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), РНОМ 18.

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :01:282:0006, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на 1/2 частку житлового будинку було набуто ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26.12.1974 року, а на земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 521403, виданого 26.12.2005 року. В процесі оформлення спадкового майна після смерті ОСОБА_3 з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.03.2025 року № 372/02-31 позивачу стало відомо, що житловий будинок за вказаною адресою був зареєстрований в Державному реєстрі за № 18 та потім в процесі був закритий та присвоєно нову адресу АДРЕСА_3 (РНОНМ за № 218) за іншою особою, тобто виділ відбувся з недотримання законодавства. Також було виявлено, що земельна ділянка була зареєстрована за кадастровим номером в Державному реєстрі за іншою фізичною особою (РНОНМ № 18), але об`єкт було закрито та переведено на інший РНОНМ з присвоєнням іншого кадастрового номеру. За вказаних обставин нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 . 09.03.2011 року ОСОБА_4 було придбано право власності на 1/2 частку житлового будинку. В подальшому в 2013 році ОСОБА_4 було подаровано ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку, розташовану під будинком з кадастровим номером :01:283:0151, в той час як право власності на таку земельну ділянку належало ОСОБА_3 з 2005 року. Підстави набуття ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку невідомі. В 2018 році відповідачем було здійснено оформлення права власності на весь житловий будинок, в тому числі на 1/2 частку, що належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, шляхом зміни адреси житлового будинку з АДРЕСА_4 . Зазначив, що відповідач не отримував згоду ОСОБА_3 або позивача, як спадкоємця співвласника будинку ОСОБА_3 на вчинення відповідних дій, жодних договорів про поділ, виділ, об`єднання часток в житловому будинку між відповідачем та ОСОБА_3 не укладались. Відтак, враховуючи, що право власності на житловий будинок і на земельну ділянку під житловим будинком зареєстровано за відповідачем, а тому у відповідача не існує перешкод для відчуження спірного майна, що може ускладнити виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Отже, з метою запобігання відчуженню відповідачем житлового будинку та земельної ділянки до закінчення розгляду справи, просить вжити заходи забезпечення позову.

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені норми, враховуючи характер позову, вагомість поданих доказів при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення стороною дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на не можливість виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Подана заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому. У ній не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження спірного майна на користь третіх осіб і це призведе до утруднення виконання можливого рішення суду. Заява про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях, оскільки до заяви не долучено жодного доказу, який би свідчив про реальну можливість відчуження відповідачем спірного майна, а також доказів, які б підтверджували, вчинення таких дій на момент звернення заявником до суду із даною заявою. Посилання представника позивача на відсутність обтяження щодо спірного майна, може призвести до його відчуження відповідачем в будь-який час, суд оцінює критично, оскільки такі доводи за відсутності доказів, не можуть опосередковано свідчити про намір відповідача відчужити спірне майно, щодо якого позивач просить накласти арешт.

Крім того, представником позивача не надано доказів того, що відповідачем вживаються заходи того, що може призвести до ускладнення або зробить неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, те що представником позивача не наведено об`єктивних даних про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до викладеного, та керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Герасимова Петра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Суддя І.Ю. Котлярова