Єдиний унікальний номер 142/164/25
Номер провадження 2/142/270/25
РІШЕННЯ

іменем України

28 квітня 2025 року смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

В складі:

Головуючого судді Нестерука В.В.,

за участю секретаря судового засідання Яворської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, не менше 50% розміру прожиткового мінімуму на дитинну з дня подання позову до суду до досягнення диною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем зареєструвала шлюб 23.07.1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого повторно 23 березня 1999 року Рудницькою селищною радою, Піщанського району, Вінницької області. В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 20 лютого 2012 року виконавчим комітетом Рудницької селищної ради Піщанського району Вінницької області. Позивач зазначає, в даний час їхній з відповідачем шлюб фактично не існує, відповідач з сім`єю не проживає. Їхній з відповідачем син ОСОБА_3 проживає разом з позивачем. Позивач вказує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, зазначає, що він є фізично здоровою особою, має певний дохід, розмір якого позивачу не відомий, частину якого міг би давати на утримання сина. Посилаючись на положення ст.. 180, ст. 183 СК України, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, позивач вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в частині від свого доходу, розмір якої не повинен бути меншим 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 березня 2025 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 24 березня 2025 року було направлено запит до Піщанської ради Вінницької області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2

02 квітня 2025 року на адресу суду від Піщанської селищної ради Вінницької області надійшла відповідь на запит суду за вих. № 588 від 27 березня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 02 квітня 2025 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 09 годину 00 хвилин 28 квітня 2025 року.

В судове засідання 28 квітня 2025 року позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Гордаш Н.М. не з`явились, проте від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання, в якому просила розгляд справи проводити без їхньої з позивачем участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 28 квітня 2025 року не з`явився проте від нього на адресу суду надійшла письмова заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає повністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення, відповідно до вимог ст. 200 ЦПК України, немає.

Також, враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб.

Під час судового розгляду встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 23 липня 1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого 23 березня 1999 року Рудницькою селищною радою Піщанського району Вінницької області (а.с.5)

Під час перебування в шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.6)

Відповідно до довідки Піщанської селищної ради Вінницької області № 439 від 11 березня 2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та разом з нею зареєстрвоаний та проживає син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7)

Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Положеннями ч.1 - ч. 3 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років встановлено в розмірі 3196 гривень.

Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, враховуючи, що відповідач не заперечував проти свого обов`язку щодо утримання дочки, яка проживає окремо, суд вважає, що відповідач може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини.

Ураховуючи те, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, суд вважає, що розмір аліментів у 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку є справедливим і обґрунтованим, оскільки така частка від заробітку відповідача є мінімальною часткою на утримання однієї дитини, буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи та вимогам Закону.

При цьому суд звертає увагу, що виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

На батька покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, яка проживає разом із матір`ю.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе. Дитині має забезпечуватися такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Під інтересами дитини необхідно розуміти збереження здоров`я дитини, нормального психічного та фізичного розвитку, виховання в дитині якостей, необхідних суспільству. Визначення інтересів дитини охоплює також необхідні матеріальні, побутові умови життя дитини.

Оскільки неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю, витрати на харчування, одяг, навчання, відпочинок, розвиток, тощо, несе позивачка, що не спростовано в свою чергу відповідачем.

Керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази в їх сукупності, враховуючи майновий стан як відповідача, так і позивача, які є працездатними як за віком, так і за станом здоров`я, оскільки зворотнього під час судового розгляду не доведено, беручи до уваги підтверджену матеріальну можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, суд погоджується із визначеним позивачем способом стягнення аліментів в частці від заробітку відповідача щомісячно, та виходячи при цьому із принципу розумності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб.

Аліменти в даному розмірі суд вважає необхідними та достатніми для забезпечення мінімальних потреб дитини з боку батька, аліменти в даному розмірі перевищують мінімальний гарантований законом розмір аліментів, є співмірним з майновим станом відповідача, їх сплата не поставить його у скрутне матеріальне становище, а період на який стягуються аліменти відповідає вимогам ч. 3 ст. 183 СК України.

В частині 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах простягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із положень ст.ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір», згідно яких позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із вимогою про стягнення аліментів, у порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи, ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача у дохід держави судового збору в сумі 1211 гривень 20 копійок, яка підлягала сплаті на день звернення до суду із вказаним позовом.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати понесенні нею за надання юридичної допомоги в сумі 3000 гривень, на підтвердження чого надає договір № 6 про надання правничої допомоги від 10 березня 2025 року, укладений між адвокатом Гордаш Н.М. та позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

На підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги до позовної заяви долучено договір № 6 про надання правничої (юридичної) допомоги від 17 березня 2025 року, укладений між адвокатом Гордаш Н. М. та клієнтом ОСОБА_1 , в п. 3.1. якого визначено, що на виконання положень даного договору за надання прававої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі обумовленому, окремою угодою, яка на момент підписання стане невід`ємною частиною даного договору (а.с.9-12).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про дійсну домовленість сторін про адвокатський гонорар та його розмір, містили розрахунок витрат за виконаний адвокатом обсяг робіт, зокрема не надано акту виконаних робіт, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а договір про надання правової допомоги таких відомостей не містить, у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 11, 12, 81, 83, 89, 133, 137, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Прийняти визнання позову відповідачем.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня зверненян до суду - 20 березня 2025 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів, відповідно до ст. 430 ЦПК України, допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, на користь держави судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Піщанський районний суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

відповідач: ОСОБА_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Суддя: