Справа № 500/6587/15-ц
Провадження № 2/946/862/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пащенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Топтигіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ізмаїл цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спонукання вчинити певні дії та відшкодування збитків,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 1 318 230,55 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 05.11.2012 року між ним та ОСОБА_2 було укладено попередню угоду про те, що ОСОБА_2 продасть належні йому акції Лугинської райагропромтехніки не менше 60 відсотків, а ОСОБА_1 оплачує акції Лугинської райагропромтехніки. Загальна сума угоди становить 187 000 доларів США, що еквівалентно 1 500 000 грн. Оплата повинна проводитися пропорційно: 05.11.2012 року оплачується 40 000 доларів США, що еквівалентно 328 000 грн., 22 333 доларів США оплачуються до 01.12.2012 року, 62 333 доларів США оплачуються до 31.05.2013 року, 62 333 доларів США оплачуються до 30.11.2013 року. 05.11.2012 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 суму у розмірі 319 720 грн., що еквівалентно 40 000 доларів США, 18.12.2012 року 10 000 євро, 7000 доларів США, та 1800 євро. Всього ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 47000 доларів США та 11800 євро. В подальшому основний договір купівлі-продажу акцій укладено так і не було. У зв`язку з зазначеним, оскільки сторонами був підписаний лише попередній договір, суми, сплачені ним відповідачу є авансовими, тому позивач просить стягнути на його користь з відповідача борг у сумі 1 318 230,55 грн., який складається із 47000 доларів США х 21,817734 грн. + 11800 євро х 24,813309 грн. = 1 025 433.50 + 292 797,05 = 1 318 230,55 грн., та судовий збір у розмірі 6090 грн.

15.03.2016 року позивач надав суду заяву про зміну підстав позову, в якій вказав, що відповідно до укладеної 02.03.2005 року у письмовій формі попередньої угоди ОСОБА_2 продає належні йому акції Лугинської райагропромтехніки не менше 60 відсотків, а ОСОБА_1 оплачує акції Лугинської райагропромтехніки. Загальна сума угоди становить 187 000 доларів США, що еквівалентно 1 500 000 грн. Оплата повинна проводитися пропорційно: 05.11.2012 року оплачується 40 000 доларів США, що еквівалентно 328 000 грн., 22 333 доларів США оплачуються до 01.12.2012 року, 62 333 доларів США оплачуються до 31.05.2013 року, 62 333 доларів США оплачуються до 30.11.2013 року. Згідно з попередньою угодою «на момент підписання договору ОСОБА_1 передається: ремонтна майстерня 1976 кв.м., приміщення технічного обмінного пункту 873 кв.м., водонапірної вежі і інші приміщення, що знаходяться з лівого боку. 05.11.2012 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 «в якості застави за акції Лугинської райагропромтехніки більше 60 відсотків, що належать йому, суму 319 720 грн., що еквівалентно 40 000 доларів США», що підтверджується розпискою. 18.12.2012 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в якості застави 11 800 євро, 7 000 доларів США, що підтверджується розпискою. Зазначену попередню угоду не можна вважати укладеною, виходячи з наступного: із угоди неможливо зрозуміти про що саме домовилися сторони, досягнуті домовленості сторін неможливо виконати через невизначеність умов і вимог до виконання, сторони не дійшли згоди з будь-якої умови, що визначається істотною. Це означає, що вказаний договір - попередня угода як юридичний факт не відбувся, а отже, не виникає жодних правовідносин між його сторонами, оформлення яких можна визнати таким, що не відповідає вимогам закону. Виходячи з буквального змісту указаного договору (попередньої угоди) він має характер попереднього договору про купівлю продаж акцій Лугинської Райагропромтехники, які належать ОСОБА_2 . Однак вказана попередня угода не є попереднім договором про купівлю-продаж ОСОБА_1 акцій Лугинської райагропромтехніки, оскільки як слідує з визначення попереднього договору, обов`язковою (істотною) умовою попереднього договору є строк чи термін укладення основного договору. Якщо такий строк (термін) відсутній, угоду сторін можна вважати не попереднім договором, а договором (протоколом) про наміри, який не спрямований на виникнення цивільних прав та обов`язків. Попередній договір має містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. Зокрема, відносно предмету купівлі-продажу, обов`язок продавця попередити про права третіх осіб на товар, строків виконання обов`язку передати товар, момент виконання обов`язку продавця передати товар, кількість та асортимент товару, ціна та оплата товару тощо. Такі істотні умови основного договору у попередній угоді взагалі відсутні. В угоді не була вказана не тільки кількість акцій, але і їх тип прості чи привілейовані. Крім того, в попередній угоді, поза зв`язком з купівлі-продажу акцій, містяться елементи абсолютно не зрозумілої за сенсом домовленості про те, що на момент підписання ОСОБА_1 передається: ремонтна майстерня 1976 кв.м.; приміщення технічного обмінного пункту 873 кв.м., водонапірна вежа і інші приміщення, що знаходяться з лівого боку». Ця текстова конструкція попередньої угоди взагалі не містить жодних домовленостей, на основі яких можна було б визначити вид договірних зобов`язань та відповідно цивільні права та обов`язки сторін. Більш того, з розписок відповідача від 05.11.2012 року та 18.12.2012 року слідує, що він отримав від позивача гроші « в якості застави за акції Лугинської райагропромтеніки більше 60 %, що належать йому». В той же час, попередня угода не містить будь-яких умов про такий вид договірних зобов`язань як застава, які відповідно до закону можуть виникнути на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, досягнуті домовленості сторін не можливо виконати саме через невизначеність умов і вимог до виконання, без визначення яких договір попередня угода по суті втрачає сенс і правовий зміст. Отже, попередній договір купівлі-продажу ОСОБА_1 акцій Лугинської райагропромтехніки, які належать ОСОБА_2 , не є укладеним, а до нього застосовуються наслідки, передбачені главою 83 ЦК України відносно повернення майна у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. У зв`язку з зазначеним, позивач просить стягнути на його користь з відповідача гроші у сумі 1 318 230,55 грн. як безпідставно набуте майно (а.с.31-36 т.1).

23.04.2018 року ОСОБА_1 надав суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с.109-110 т.2), посилаючись на те, що на 16.04.2018 року офіційний курс гривні до долару США та євро встановлений Національним банком України у розмірі 26,124909 грн. за 1 долар США та 32,178050 грн. за 1 євро. З урахуванням викладеного, збільшив позовні вимоги та просить суд стягнути з ОСОБА_2 1 607 571,71 грн. (47000,00 доларів США х 26,124909 = 1227870,72 грн., 11 800,00 євро х 32,178050 = 379710,99 грн. Загальна сума 1 607 571,71 грн.) як безпідставно набуте майно.

18.04.2016 року ОСОБА_2 надав суду заперечення на позов, в яких вказав, що позовні вимоги він не визнає в повному обсязі. За змістом позовної заяви, предметом позову є грошові кошти, які були передані йому згідно умов договору від 05.11.2012 року. Твердження позивача, що зазначені кошти були набуті безпідставно не відповідають дійсності. Виходячи із змісту п.п. 1, 2 договору позивач зобов`язаний сплатити йому за продаж акцій 187 000,00 (доларів США) частинами. Тобто, як вбачається з договору акції Лугинської райагропромтехніки продаються після повної оплати позивачем зазначених акцій, зокрема 187 000 доларів США. Позивач зазначає, що у укладеному договорі не зазначено предмет договору, однак це також не відповідає дійсності. У публічному акціонерному товаристві «Лугинська райагропромтехніка» встановлено тільки один тип розміщення акцій товариства. Більш того, згідно п.1 Договору від 05.10.2012 року, він продає належні йому акції Лугинської райагропромтехніки у розмірі не менш ніж 60 відсотків. Таким чином, у договорі від 05.10.2012 року чітко встановлено предмет договору та встановлено його властивості: 1) розмір повинен складати не менше 60% акцій, 2) повинні належати ОСОБА_2 . Між ним та позивачем була досягнута домовленість щодо предмету договору, строків оплати та інших істотних умов, були взяті на себе певні двосторонні обов`язки, зокрема: у позивача по справі виник обов`язок сплатити йому за продаж акцій 187 000, 00 доларів США, а в нього виник обов`язок після отримання зазначених коштів продати позивачу належні йому акції. Окрім зазначеного, підтвердженням досягнення між ним та позивачем по справі взяття на себе певних обов`язків, є те, що на виконання умов зазначеного договору: станом на теперішній час позивачем було передано, а ним було прийнято 319 720, 00 грн., 7000 доларів США та 11 800 Євро, про що складені відповідні розписки від 05.11.2012 року та 18.12.2012 року. На момент укладання договору, позивачу були передані в користування ремонтна майстерня площею - 1976 кв.м., технічне приміщення обмінного пункту площею - 873 кв.м., водонапірна вежа та інші приміщення, які він використовує по теперішній час. Отже, зобов`язання позивачем в повному обсязі виконано не було. Основний договір купівлі-продажу акцій станом на теперішній час укладено не було тільки з вини позивача, оскільки позивачем не було виконано зобов`язання у повному обсязі. Спірні грошові кошти були передані позивачем по справі на виконання п. 2 договору від 05.11.2012 року. Отже, відносини, які склалися між ним та позивачем є договірними та відповідно до цього, вимоги ст. 1212 ЦК України не можуть бути застосовані до цих відносин. Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.44-47 т.1).

11.10.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, яку уточнив 04.07.2018 року (а.с.125-126 т.2), до ОСОБА_1 про спонукання вчинити певні дії та відшкодування збитків, в якій вказує, що згідно попередньої угоди від 05.10.2012 року між сторонами була досягнута домовленість, що він продає належні йому акції Лугинської райагропромтехніки у розмірі не менш ніж 60 відсотків, а ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити йому за продаж акцій 187 000, 00 (доларів США) зокрема наступними частинами: 05.11.2012 року оплачується 40 000 доларів США, що еквівалентно 32 8000 грн., 22 333 доларів США оплачуються до 01.12.2012 року, 62 333 доларів США оплачуються до 31.05.2013 року, 62 333 доларів США оплачуються до 30.11.2013 року. З аналізу вказаних пунктів договору вбачається, що акції Лугинської райагропромтехніки продаються ним після повної оплати відповідачем по справі зазначених акцій, зокрема 187 000 доларів США. Між ними була досягнута домовленість щодо предмету договору, строків оплати та інших істотних умов, були взяті певні двосторонні обов`язки, зокрема, у ОСОБА_1 по справі виник обов`язок сплатити йому за продаж акцій 187 000,00 доларів США, а у нього виник обов`язок після отримання зазначених коштів продати ОСОБА_1 належні йому акції. Відповідачем по справі було сплачено: 319 720,00 грн., що еквівалентно 40 000 доларів США, станом на 05.11.2012 року за курсом НБУ (1 доларів США 7,993 грн.) + 7000 доларів США + 11800,00 євро, що еквівалентно 15 601,96 доларів США (курс доларів До євро станом на 18.12.2012 року складає 1 євро = 1,3222 доларів), а всього на суму, еквівалентну 62 601,96 грн. Враховуючи викладене, відповідач по справі станом на теперішній час своє зобов`язання в повному обсязі не виконав, за ним обліковується заборгованість у розмірі 124 398,04 (187000,00-62601,96) доларів США. Виходячи зі змісту первісної позовної заяви позивач відмовляється від виконання умов спірного договору, а тим більше як вбачається з заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог він намагається отримати ще прибуток від коливання курсу долара США до гривні. Таким чином, сума боргу ОСОБА_1 перед ним складає 124 398,04 доларів США х 25,840885 (по курсу НБУ на час звернення до суду) = 3 214 555,44 грн. З огляду на зазначене, ОСОБА_2 просить суд зобов`язати ОСОБА_1 виконати умови договору від 05.10.2012 року шляхом виплати на його користь грошових коштів у розмірі 124 398,04 доларів США та стягнути збитки у розмірі, визначеному висновком судової економічної експертизи.

16.03.2018 року ОСОБА_1 надав суду відзив на позовну заяву (зустрічну), в якому вказує, що відповідач не згоден з вимогами, що пред`являються позивачем, вважає їх безпідставними, виходячи з наступного. Виходячи з буквального змісту указаної попередньої угоди він має характер попереднього договору про купівлю-продаж акцій Луганської райагропромтехніки, які належать ОСОБА_2 . З позиції норм закону вказана попередня угода не є попереднім договором про купівлю-продажу ОСОБА_1 акцій Лугинської райагропромтехники, які належать ОСОБА_2 , оскільки: 1) як слідує з визначення попереднього договору (ч.1 ст.635 ЦК України), обов`язковою (істотною) умовою попереднього договору є строк чи термін укладення основного договору. Якщо такий строк (термін) відсутній, угоду сторін слід вважати не попереднім договором, а договором (протоколом) про наміри, який не спрямований на виникнення цивільних прав та обов`язків(ч.ч.1,2 ст.11, ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України). Така істотна умова основного договору як строк укладення основного договору у зазначеній попередній угоді взагалі відсутня. 2) попередній договір має містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. Так, вимоги, що пред`являються до договору купівлі-продажу, зокрема, відносно предмету купівлі-продажу (ч.1 ст.656 ЦК України), обов`язок продавця попередити покупця про права третіх осіб на товар (ст.659 ЦК України), строків виконання обов`язку передати товар (ст.663 ЦК України), момент виконання обов`язку продавця передати товар (ст.664 ЦК України), кількість та асортимент товару (ст.ст.669, 671 ЦК України), ціна та оплата товару тощо. Такі істотні умови основного договору у попередній угоді взагалі відсутні. З позиції невиконання такого роду вимог закону абсолютно незрозуміло, наприклад, яким чином Позивач збирався виконати зобов`язання з продажу акцій як групи цінних паперів (пп. «а» п.1 ч.5 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»), якщо в попередній угоді не було вказано не тільки механізм (порядок) продажу акції, момент переходу права власності на акції від позивача до Відповідача, їх вартість, кількість та тип (вид), хоча він на момент укладання попередньої угоди мав таку інформацію як власник акцій. Так, у річній інформації емітента цінних паперів - ПАТ «Лугинська райагропромтехніка» за 2012 рік у розділі 6.2. «Інформація про володіння посадовими особами емітента акціями емітента» містяться наступні дані про голову правління Гавлицького І.І.:

Дата внесення до реєстру: 19.12.2001.

Кількість акцій (штук): 42139.

Від загальної кількості акцій (у відсотках): 32,1

Кількість за видами акцій:

прості іменні: 421394

прості на пред`явника: 0

привілейовані іменні: 0

привілейовані на пред`явника: 0 (додаток 1).

Документ «Річна інформація емітента цінних паперів за 2012 рік» ПАТ «Лугинська райагропромтехніка» розмістила на функціоналі «Повідомлення» свого власного веб-сайту на виконання вимог розділу IX Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів, яке затверджено рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 03.12.2013 року за № 2826. Оприлюднення електронного документу: 28 квітня 2013 року, тобто після укладання попередньої угоди. Більш того, бездокументарні цінні папери характеризуються особливим способом ідентифікації правомочної за ними особи, що виступає власником рахунку у цінних паперах відкритим зберігачем на її ім`я та зазначення її імені в обліковому реєстрі власників цінних паперів певного емітента, складеного депозитарієм. Така ідентифікація власників бездокументарних цінних паперів відбувається лише за посередництва професійних учасників Національної депозитарної системи, діяльність яких підлягає особливому нагляду національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в бездокументарній формі, а також обмежень прав на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах депонента в депозитарній установі (ч.1 ст.8 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»). Таким чином, цілком очевидно, що формулювання в попередній угоді положення про те, що позивач «продає належні йому акції Луганської агропромтехніки не менше 60 відсотків, а ОСОБА_1 оплачує акції Луганської райагропромтехніки», носять не визначений конкретний характер щодо акцій як предмету купівлі-продажу. Попередня угода не містить істотних умов механізму (порядку) продажу акції, момент ходу права власності на акції від позивача до Відповідача, їх кількість й їх тип (вид). Попередня угода не містить істотних умов основного договору, отже у ній бути чітко визначений порядок їх наступного узгодження сторонами. Таким чином, зміст вказаної попередньої угоди (попереднього договору) не становлять умови (пункти), які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Позивач як фізична особа по попередньої угоди від 5 листопада 2012 року взяв на себе зобов`язання виконати угоду з продажу акцій шляхом передачі відповідачу ремонтної майстерні, приміщення технічного обмінного акту, водонапірну вежу та інші приміщення. Разом з тим, абсолютно не зрозуміло, яким чином позивач як фізична особа збирався виконати зобов`язання з продажу акцій шляхом передачі об`єктів, якщо в попередній угоді не було зазначено його право на володіння (власності) на ремонтну майстерню, приміщення технічного обмінного пункту, водонапірну вежу й інші приміщення, не вказана їх характеристика як об`єктів нерухомості (адреса місцезнаходження, технічний стан, тощо), не зазначені умови та порядок їх передачі, вартість, момент переходу права володіння (власності) тощо. Більш того, в попередній угоді прямо вказано, що та момент укладення договору Лугинська райагропромтехніка не повинна мати заборгованостей перед бюджетними організаціями .. по заробітній платі...». Таким чином, це положення попередньої угоди свідчить про те, що позивач при укладенні попередньої угоди виступав як фізична особа представник юридичної особи - Луганської райагропромтехніки одночасно. Проте, він не підтвердив своїх повноважень щодо розпорядження зазначеними об`єктами ні як фізична особа, ні як представник юридичної особи: такі дані в попередній угоді взагалі відсутні. Такий зміст попередньої угоди об`єктивно виключає, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦПК країни). У позовній заяві позивач прямо вказує , що «підтвердженням досягнення мною та позивачем по справі взяття на себе певних обов`язків, їх взаємності, двосторонності і спрямованості на досягнення певної мети, є те, і на виконання умов зазначеного договору ...на момент укладення договору були передані в користування: ремонтна майстерня - 1976 кв. м; приміщення технічного обмінного пункту - 873 кв. м; водонапірна вежа і інші приміщення...». Однак такого роду твердження не відповідають дійсним обставинам, так позивач як фізична особа ніколи не передавав у володіння Відповідачу зазначені вище об`єкти на виконання умов попередньої угоди від 05.11.2012 року. Доказів, які підтверджують, що позивач як фізична особа передавав у володіння відповідачу зазначені вище об`єкти на виконання умов попередньої угоди від 05.11.2012 року, суду та відповідачу не представлено. Більш того, з розписок позивача від 05.11.2012 року та 18.12.2012 року слідує, що він отримав від позивача гроші «в якості застави за акції Лугинської райагропромтехніки більше 60 відсотків, що належать йому». В той же час, попередня угода не містить будь-яких умов про такий вид договірних зобов`язань, які відповідно до закону можуть виникнути на підставі договору, закону або рішення суду (ч.1 ст.574 ЦК України). Таким чином, досягнуті домовленості сторін неможливо виконати саме через невизначеність умов і вимог до виконання, без визначення яких попередня угода по суті втрачає сенс і правовий зміст. Вказані обставини по суті підтверджують, що попередня угода між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по своїй правовій природі є не попереднім твором, а є договором (протоколом) про наміри, який не спрямований на виникнення цивільних прав та обов`язків ( ч.ч.1,2 ст.11, ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України). Таким чином, не досягнення вказаними сторонами під час укладення попереднього договору згоди щодо всіх його істотних умов відповідно до чинного законодавства, виключає його легітимізацію як юридичного факту, отже, попередній договір купівлі-продажу ОСОБА_1 акцій Лугинської райагропромтехніки, які належать ОСОБА_2 , не є неукладеним (таким, що не відбувся), а його позовні вимоги безпідставними. Це означає, що до неукладеної угоди можна застосовувати наслідки, (бачені главою 83 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) відносно повернення майна у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Враховуючи викладене, просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спонукання вчинити певні дії, а саме, зобов`язати його виконати умови договору від 05.10.2012 року шляхом виплати на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 124 398,04 доларів США (а.с.69-80 т.2).

21.12.2018 року ОСОБА_1 надав суду відзив на зустрічну уточнену позовну заяву (а.с.184-189), в якому вказав, що позивач за первісним позовом вважає, що зустрічна позовна заява ОСОБА_3 від 29.06.2018 року подана з порушенням вимог частини 1 статті 193 ЦПК України і з цієї причини вона повинна бути повернута заявнику без розгляду. Така позиція ОСОБА_1 заснована на наступному: 25 жовтня 2016 року ОСОБА_3 пред`явив зустрічний позов про стягнення заборгованості, згідно з яким між ним та ОСОБА_1 «була досягнута домовленість щодо предмету договору, строків оплати та інших істотних умов, були взяті на себе певні двосторонні обов`язки, зокрема: у ОСОБА_1 виник обов`язок сплатити ОСОБА_2 за продаж акцій 187 000,00 доларів США, а у ОСОБА_2 виник обов`язок після отримання зазначених коштів продати ОСОБА_1 належні йому акції...». Виходячи зі змісту позовної заяви, Позивач розглядає укладену попередню угоду від 5 листопада 2012 року про те, що вказана особа «продає належні йому акції Лугинської райагропромтехніки не менше 60 (шістдесяти) відсотків, а ОСОБА_1 оплачує акції Лугинської райагропромтехніки» як договір (ч.1 ст.626 ЦК України), який є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків (п.1 ч.1 ст. ЦК України) відносно оплати ОСОБА_1 його акцій пропорційно строкам, вказаним в угоді. Відповідно до позиції позивача, ОСОБА_1 не виконав взяті на себе грошові зобов`язання по оплаті в повному обсязі акцій, що належать позивачу, на момент подання позовної заяви до суду за ним «обліковується заборгованість у розмірі 124 398,04 доларів США. Керуючись ч.ч.1, 2 ст.509, ст.625, 629 ЦК України, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти на суму 124 398,04 доларів США. 25.04.2017 року ОСОБА_4 подав до суду зустрічну уточнену позовну заяву про спонукання вчинити певні дії, згідно з якою позивач просив суд «зобов`язати ОСОБА_1 виконати умови договору від 05.10.2012 року шляхом виплати на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 124 398,04 доларів США». Таким чином, так звана «зустрічна уточнена позовна заява», яка була подана відповідачем за первісним позовом 29.06.2018 року істотно відрізняється від зустрічного позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , який ОСОБА_5 подав до суду 25 жовтня 2016 року., як по предмету, так і з підстав позову. Верховний Суд України роз`яснює судам, що предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач, а підстава позову - те, чим він обґрунтовує свої вимоги (пункт 9 Постанови ПВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» N? 5 від 12.06.2009 року). Порівняльний аналіз «зустрічної уточненої позовної заяви», яку ОСОБА_4 подав до суду 29.06.2018 року, зустрічного позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , який ОСОБА_2 подав до суду 25.10.2016 року, та «зустрічної уточненої позовної заяви», яку ОСОБА_6 подав до суду 25.04.2018 року, свідчить про те, що ним змінені як предмет, так і підстави зустрічного позову, що неприпустимо з позиції положень частини 3 статті 49 ЦПК України, згідно з якою до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Виходячи зі змісту предмета і підстав вимог, за своєю юридичною суттю «зустрічна уточнена позовна заява», яку ОСОБА_2 подав до суду 29.06.2018 року, є його новим окремим зустрічним позовом. Однак, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (ч.1 ст.193 ЦПК України). При цьому, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 ЦІК України. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою статті 194 ЦПК України, застосовуються положення статті 185 ЦПК України «Залишення позовної заяви без руху, повернення заяви». У контексті викладеного, ОСОБА_1 знову звертає увагу суду на те, що зустрічна уточнена позовна заява від 29.06.2018 року відповідача не відповідає вимогам закону про обґрунтування в частині вимог відповідача про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 збитків у вигляді упущеної вигоди. Зокрема, зустрічна уточнена позовна заява Відповідача за первісним позовом від 29.06.2018 року не містить: виклад обставин, якими ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обґрунтований досудовий порядок урегулювання спору (пп.5,6 ч.3 ст.175 ЦПК України). Відповідач ОСОБА_2 в черговий раз так і не надав суду докази права власності на акції та їх кількість, які повинен, за його твердженням, викупити у нього ОСОБА_1 . Разом з тим, законом встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (4.1 ст.22 ЦК України). Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 22 ЦК України, і на це прямо посилається у клопотанні Відповідач, збитками є, зокрема, «доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)». За змістом «зустрічної уточненої позовної заяви» ОСОБА_8 слідує, що він міг отримати дохід від акцій за рахунок їх продажу ОСОБА_1 , який не виконав взяті на себе грошові зобов`язання по оплаті в повному обсязі акцій, які знецінились та відповідно до цього йому було завдані збитки, які підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 . Проте, з позиції вказаних положень статті 22 ЦК України цілком очевидно, що відсутність у відповідача докази щодо права власності на акції та їх кількість, які, за його твердженнями, зобов`язаний був викупити у нього ОСОБА_1 , взагалі виключають можливість достовірного встановлення (визначення) збитку, нібито завданого в результаті їх знецінювання, навіть при встановленні «початкової номінальної и ринкової вартості акцій ПАТ «Лугинська райагропромтехніка» станом на момент укладення договору, тобто на 05 жовтня 2012 року та вартість акцій на сьогодні», як зазначено в його заяві про призначення судової експертизи.». За змістом Пояснень відповідача за первісним позовом щодо призначення судової економічної експертизи, він, аргументуючи свою позицію щодо правомірної подачі заяви про призначення експертизи, по суті підтверджує факт відсутності у нього доказів щодо права власності на акції та їх кількість, які, за його твердженнями, зобов`язаний був викупити у нього ОСОБА_1 . З цієї позиції абсолютно абсурдні твердження відповідача про те, що йому було завдано збитки в результаті знецінення акцій ПАТ «Лугинська райагропромтехніка», які у ОСОБА_2 були відсутні на момент подачі 25 жовтня 2016 року зустрічного позову та 25 квітня 2017 року уточненої позовної заяви та про спонукання вчинити певні дії. Більш того, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті доходи, які могли 6 бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов`язання за договором (постанова Верховного Суду України у справи N? 50234983/12, постанова ВСУ від 13.09.2017 року N? 6-1388цс17). Доказів того, що неодержані доходи Відповідача не є абстрактними, зустрічна уточнена позовна заява від 29.06.2018 року ОСОБА_2 взагалі не містить. Також важливо зазначити, що відповідно до частини 4 статті 623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів «упущеної» кредитором щодо їх одержання. Отже, якщо кредитор не вжив достатніх заходів, направлених на запобігання виникнення збитків чи зменшення збитків, то шкода з боржника не стягується, про що вказано в ряді судових рішень, зокрема: в постанові Вищого господарського суду України від 31.03.2009 року у справі N? 7/5-47/235 (ухвалою Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 30.04.2009 року відмовлено у порушенні провадження з перегляду вказаної постанови), в постанові Вищого господарського суду України від 31.07.2006 року у справі N? 28/9-06 (ухвалою Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 21.09.2006 року відмовлено у порушенні провадження з перегляду вказаної постанови). Доказів того, що ОСОБА_2 вживав заходи зазначеного характеру ним також суду не надано. Ненадання суду доказів зазначеного характеру цілком зрозуміло, так як відповідач в період з 2015 року здійснював операції з належними йому акціями, кількість яких на сьогоднішній день в порівнянні з моментом укладення так званої «попередньої угоди» 05.11.2012 року зменшилася в 40 тисяч разів. Цей факт відповідач приховав від суду в ході судового процесу та на момент подачі 29.06.2018 року зустрічної уточненої позовної заяви. На підтвердження такого роду тверджень я надав суду електронні докази в паперових копіях, які свідчать, що він безпідставно просить суд зобов`язати відповідача ( ОСОБА_1 ) «виконати умови договору від 05.10.2012 року шляхом виплати на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 124 398,04 доларів США та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки у розмірі, визначеному висновком судової економічної експертизи», так як: на момент подачі 25.10.2016 року зустрічного позову та 25.04.2017 року уточненої позовної заяви та про спонукання вчинити певні дії у ОСОБА_7 були відсутні акції ПАТ «Лугинська райагропромтехніка»; на момент подачі 29.06.2018 року уточненої позовної заяви про спонукання вчинити певні дії і стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 «збитків у розмірі, визначеному висновком судової економічної експертизи» ОСОБА_9 належало 10 акцій ПАТ «Лугинська райагропромтехніка»; з урахуванням зазначеного, він взагалі не може виконати свої зобов`язання з продажу належних йому акцій у розмірі не менше 60 (шістдесяти) відсотків від 421 394 акцій. якими він володів у 2012 році, тобто на момент укладення так званої попередньої угоди 5 листопада 2012 року; відсутність у відповідача доказів щодо права власності на акції, їх кількості і вартості, які, за його твердженнями, зобов`язаний був викупити у нього ОСОБА_1 , взагалі виключають можливість достовірного встановлення (визначення) збитку, нібито завданого в результаті їх знецінювання. Відповідач безпідставно ігнорує такого роду аргументи позивача.

23.04.2018 року ОСОБА_1 надав суду заяву про застосування позовної давності, в якій вказав, що виходячи зі змісту зустрічної позовної заяви, ОСОБА_2 розглядає укладену попередню угоду від 05.11.2012 року як договір (ч.1 ст. 626 ЦК України), який є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків (п.1 ч.1 ст.11 ЦК України) відносно оплати ОСОБА_1 його акцій пропорційно строкам, вказаним в угоді. Дотримуючись такої правової позиції, з якою ОСОБА_1 не згоден, ОСОБА_2 застосовує до обставин у справі положення ч.1 ст.509 ЦК України. Позивач не заперечує, що одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Разом із тим, в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно з правовою позицією Позивача у справі на виконання вимог закону і положень попередньої угоди, яку він безпідставно розглядає як договір, ОСОБА_1 був зобов`язаний здійснити: третій платіж за акції у розмірі 62333 долари США у строк до 31 травня 2013 року; четвертий платіж у розмірі 62333 долари США у строк до 30 листопада 2013 року. Як випливає зі змісту зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 i уточненої позовної заяви позивача та інших матеріалів справи, зокрема, з розписок ОСОБА_2 про отримання від відповідача грошових коштів від 05.11.2012 року та 18.12.2012 року, ці зобов`язання ОСОБА_1 не виконав взагалі третій платіж та четвертий платіж за акції, що зумовило подачу ОСОБА_10 до суду 10.10.2016 року зустрічної позовної заяви про виплату на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 124 398,04 доларів США. Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін (ч.2 ст.259 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, від 30.09.2015 року у справі № 6-154/ц-15. Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи: перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого о про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Матеріали справи за зустрічним позовом ОСОБА_2 свідчать про наявність у нього на 31.05.2013 року (кінцевий строк третього платежу на акції у розмірі 62 333 доларів США) відомостей про: 1) порушення свого права, так як ОСОБА_1 не виконав взяті на себе грошові зобов`язання по оплаті акцій у строк до 31.05.2013 року; 2) про ОСОБА_1 як особу, яка порушила право відповідача. Таким чином, право кредитора ОСОБА_2 вважається порушеним з моменту недотримання боржником (відповідачем) строку погашення третього платежу за акції у розмірі 62333 доларів США у строк до 31.05.2013 року, а тому й початок перебігу позовної давності у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за правилами статті 253 ЦК України починається з моменту порушення строку його погашення, тобто з 1 червня 2013 року. Водночас, ОСОБА_2 пред`явив зустрічний позов про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 10.10.2016 року, згідно з яким він просив суд про спонукання Позивача виконати умови договору від 5 жовтня 2012 року шляхом виплати на користь ОСОБА_2 грошових коштів розмірі 124 398,04 доларів США, який відповідає загальній сумі третього платежу та четвертого платежу за акції, як Позивач взагалі не виконав. За змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-246цс14 від 11.02.2015 року). Закон не вимагає певної форми подання заяви (клопотання) про застосування позовної давності письмової чи усної. Разом з тим, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, пояснення, заперечення, аргументи, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України). Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених ЦПК України, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі (ч.2 ст. 182 ЦПК України). Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по-батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, що вимагаються цим Кодексом; 8) підпис заявника чи його представника (ч.ч.1,2 ст.183 ЦПК України). У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просить суд застосувати позовну давність по справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спонукання вчинити певні дії та відшкодування збитків (а.с.115-119 т.2).

Ухвалою судді Баннікової Н.В. від 09.11.2015 року відкрито провадження у справі (а.с.13 т.1).

Ухвалою суду від 03.07.2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді відмовлено, суддею Банніковою Н.В. заявлено самовідвід (а.с.223 т.1).

Ухвалою судді Швець В.М. від 05.07.2017 року прийнято та відкрито провадження у справі (а.с. 224 т.1)

Ухвалою суду від 21.12.2018 року визнано заяву ОСОБА_1 про відвід судді по цивільній справі необґрунтованою, ухвалено самовідвід головуючому по справі та передано справу іншому складу суду для подальшого розгляду відповідно до ст. 33 ЦПК України (а.с. 238 т.2)

Ухвалою судді Пащенко Т.П. від 22.12.2018 року прийнято до свого провадження справу (а.с.240 т.2).

Ухвалою суду від 04.03.2019 року заяву ОСОБА_2 про призначення судової економічної експертизи по справі задоволено, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття підготовчого провадження та призначення до судового розгляду справи відмовлено, доручено судовим експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вул.Смоленська,6, м. Київ, 03057) провести судову економічну експертизу (а.с.24-25 т.3).

Постановою Одеського апеляційного суду від 12.12.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.03.2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду клопотання про призначення експертизи (а.с.115-120 т.3).

Відповідно до повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 13.09.2019 року №7340/19-53 у зв`язку із тим, що матеріалів, які необхідні для проведення експертизи не надано, надати висновок судової експертизи неможливо (а.с.124-125 т.3).

Ухвалою суду від 26.02.2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про призначення судової економічної експертизи по справі відмовлено (а.с.154 т.3).

Ухвалою суду від 26.02.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні (а.с.155 т.3).

Представник ОСОБА_1 адвокат Гришина Т.А. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги первісної позовної заяви, заперечувала щодо задоволення позовних вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 . Вказала, що вважає вимоги зустрічної позовної заяви необґрунтованими, просила суд застосувати строки позовної давності, оскільки зустрічна позовна заява була подана із порушенням строків.

Представник ОСОБА_2 адвокат Кобак Р.І. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , підтримав позовні вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , та просив суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 і задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_2 .

Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а взадоволенні позову ОСОБА_2 необхідного відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з ч. 3 вказаної статті ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до попередньої угоди від 05.11.2012 року, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 продає належні йому акції Лугинської райагропромтехніки не менше 60 відсотків, ОСОБА_1 сплачує акції Лугинської райагропромтехніки. Загальна сума угоди становить 187 тис. доларів США, що еквівалентно 1 500 000 гривень. Оплата здійснюється пропорційно: 05.11.2012 року оплачується 40 тис. доларів США, що еквівалентно 328 000 грн., 22 333 доларів США сплачується до 01.12.2012 року, 62 333 доларів США сплачується до 31.05.2013 року, 62 333 доларів США сплачується до 30.11.2013 року. Згідно з умовами попередньої угоди «на момент підписання договору ОСОБА_1 передається: ремонтна майстерня 1976 кв.м., приміщення технічного обмінного пункту 873 кв.м., водонапірна вежа і інші приміщення, що знаходяться з лівого боку. На момент укладання договору Лугинська райагропромтехніка не повинна мати заборгованості перед бюджетними організаціями, заборгованості по заробітній платі. Залишок грошових коштів, які знаходяться на розрахунковому рахунку на момент укладення договору повертається ОСОБА_2 (а.с.5-6 т.1).

Згідно розписки від 05.11.2012 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 «в якості застави за акції Лугинської райагропромтехніки більше 60 відсотків, що належать йому, суму 319 720 грн., що еквівалентно 40 000 доларів США». (а.с.7 т.1)

Згідно розписки від 18.12.2012 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в якості застави 11800 євро, та 7 000 доларів США.(а.с.8 т.1)

Сторони не спростовують факт підпису ними попереднього договору, а також факт складання розписок і передачі за розписками від 05.11.2012 року та від 18.12.2012 року грошових коштів, однак ОСОБА_1 стверджує, що попередній договір не є укладеним, оскільки не містить істотні умови договору, отже отримані кошти ОСОБА_2 на його виконання є безпідставно отриманими. ОСОБА_2 стверджує, що сторонами досягнуто домовленість щодо істотних умов договору, тому, у ОСОБА_1 виник обов`язок щодо повного виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.

Згідно угоди, укладеної сторонами 05.11.2012 року, в ній сторони не визначили строк укладання основного договору.

Частиною 3 ст. 635 ЦК України визначено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Сторони не надали суду доказів направлення іншій стороні пропозиції щодо укладення основного договору.

Згідно з частиною четвертою статті 635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

У відповідності до ст. 655, ч.ч. 1, 4 ст. 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Згідно угоди, підписаної сторонами 05.11.2012 року, сторони зазначають, що уклали попередню угоду про те, що ОСОБА_2 продає належні йому акції ПАТ «Лугинська райагропромтехніка» не менше 60 відсотків.

Згідно розписки від 05.11.2012 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 «в якості застави за акції Лугинської райагропромтехніки більше 60 відсотків, що належать йому грошові кошти.

Однак, ні в договорі, ні в розписці сторони не погодили чітко предмет договору, не визначили кількість акцій та їх тип, клас акцій, що продаються за договором, а також їх номінальну вартість.

Таким чином, оскільки сторони підписуючи угоду 05.11.2012 року не дійшли згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу, а саме предмету, тому суд приходить до висновку щодо не укладення договору купівлі-продажу акцій.

Крім того, як вбачається з річної інформації емітента (а.с. 81 т.2) у володінні ОСОБА_2 перебувало станом на 2012 рік - 32,1 відсотки простих іменних акцій Лугинської райагропромтехніки.

ОСОБА_2 в обґрунтування заперечень стверджував, що він мав можливість продати акції більше 60 відсотків Лугинської райагропромтехніки посилаючись на довіреності від 14.11.2018 року, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Студневою І.В., №1599, №1603, №1601, №1605, (а.с. 170-172 т.2), згідно яких ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , акціонери ПАТ «Лугинська райагропромтехніка» уповноважили ОСОБА_2 бути їх представниками в органах влади та управліннях, усіх установах та організаціях України, незалежно від їх форми власності та підпорядкування, у тому числі в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, райдержадміністраціях, у Пенсійному фонді України, Державній податковій адміністрації, налоговій міліції, органах статистики, в органах Державної реєстрації, Міністерстві юстиції України, МБТІ та РОН, комунальних підприємствах, органах нотаріату та представляти інтереси ПАТ «Лугинська райагропромтехніка», як акціонера ПАТ «Лугинська райагропромтехніка» у взаємовідносинах із органами управління та іншими акціонерами ПАТ, а також з підприємствами, установами та організаціями, незалежно від їх форми власності та організаційно-правові форми з питань, які стосуватимуться ПАТ «Лугинська райагропромтехніка», як акціонера ПАТ «Лугинська райагропромтехніка».

Однак, дата надання довіреностей 14.11.2018 року, а угода підписана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05.11.2012 року. Отже, ОСОБА_2 не надав суду доказів, що станом на дату укладення угоди, а саме, станом на 05.11.2012 року, він мав можливість продати «належні йому» акції ПАТ «Лугинська райагропромтехніка» у розмірі більшому 60 відсотків. ОСОБА_2 не будучи власником більше 60 відсотків акцій ПАТ «Лугинська райагропромтехніка», не мав права розпоряджатися цим майном, зокрема, продавати його ОСОБА_1 .

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) та від 25.09.2024 року у справі № 201/9127/21 (провадження № 14-33цс24) викладено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (зобов`язання із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

У справі, що розглядається майном є грошові кошти в сумі 319 720 грн., що станом на 05.11.2012 року еквівалентно 40 000 доларів США, 11800 євро, та 7 000 доларів США, які були отримані відповідачем від позивача 05.11.2012 року та 18.12.2012 року.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Виходячи з вищевикладеного, правова підстава відсутня, попередній договір не є укладеним, у зв`язку з не досягненням сторонами згоди щодо істотних умов договору купівлі продажу акцій, та не укладенням основного договору купівлі - продажу акцій.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення безпідставно отриманих коштів є обґрунтованими, а доводи ОСОБА_2 та вимоги зустрічної позовної заяви про спонукання вчинити певні дії та відшкодування збитків не доведеними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в рахунок безпідставно набутого майна у загальному розмірі 1 607 571,71 грн. (47 000,00 доларів США х 26,124909 = 1 227 870,72 грн., 11 800,00 євро х 32,178050 = 379710,99 грн.).

Матеріалами справи підтверджено отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 319 720 грн., що еквівалентно 40 000 доларів США станом на 05.11.2012 року, та 11 800 євро, і 7 000 доларів США.

Згідно довідки НБУ курс валют станом на 28.04.2025 року (на день ухвалення рішення суду) складає: 1 долар США = 41,7513 гривня, 1 євро 47,3856 гривень.

Отже, відповідно до курсу валют станом на 28.04.2025 року:

-40 000 доларів США (40000 х 41,7513) = 1 670 052 грн.

-11 800 євро (11 800 х 47,3856) = 559 150,08 грн.

-7 000 доларів США (7000 х 41,7513) = 292 259,10 грн.,

разом (1670052 + 559150,08 + 292 259,10) = 2 521 461,18 грн.

Оскільки ОСОБА_2 зобов`язаний повернути безпідставно отримані кошти ОСОБА_1 , однак, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, так як позивач просить суд стягнути на його користь 1 607 571,71 грн., суд приходить до висновку щодо задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 1 607 571,71 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 , що оскільки 05.11.2012 року передавалися грошові кошти в гривні, які еквівалентні 40 000 доларів, то суд не може стягувати грошові кошти, виходячи з курсу долара, розрахованого в заяві про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_1 , з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим, ч.2 ст. 524 та ч.2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Даний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 року по справі №296/10217/15-ц.

Тому, при розрахунку суми, що підлягає до стягнення з ОСОБА_2 , суд виходить з того, що 05.11.2012 року ОСОБА_1 передавалися грошові кошти в гривні, які були еквівалентні 40 000 доларів, тому суд може стягувати грошові кошти виходячи з курсу долара, визначеного позивачем у заяві про збільшення позовних вимог.

Щодо заявленого ОСОБА_1 клопотання про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

За відсутності порушення суб`єктивного права чи інтересу або ж за відсутності самого суб`єктивного права позовна давність застосовуватись не може.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

У Постанові від 21.10.2020 року по справі №509/3589/16-ц Верховний Суд зазначив, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спонукання вчинити певні дії та відшкодування збитків є необґрунтованими, тому суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_2 не з підстав пропуску строків позовної давності, а у зв`язку з його необґрунтованістю.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 6090,00 грн., сплачений відповідно до квитанції від 20.10.2015 року (а.с.1 т.1).

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 83, 95, 141, 258, 259, 263 - 265, 267, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 83, 202, 253, 256, 257, 261, 267, 524, 525, 526, 533, 545, 635, 638, 655, 656, 1046, 1212 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , грошові кошти у сумі 1 607 571,71 (один мільйон шістсот сім тисяч п`ятсот сімдесят одна гривня сімдесят одна копійка) гривень.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , про спонукання вчинити певні дії та відшкодування збитків відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 6090,00 (шість тисяч дев`яносто гривень нуль копійок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.П.Пащенко