ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1895/25 Справа № 211/6492/23 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року, яке ухвалено суддею Ніколенко Д.М. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 06 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без шлюбу з березня 2016 року, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року провадження у вищевказаній справі зупинено до перебування відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені у воєнний стан.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, та такою, що винесена з порушенням процесуальних норм права при неповному з`ясуванні обставин справи, які мають значення для справи, тому просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за належною підсудністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті справи до свого провадження залишено поза увагою те, що вищевказана справа повинна бути розглянута виключно в порядку загального позовного провадження та матеріали справи містять відповідне клопотання.

Зазначає, що матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 перебував/перебуває у складі Збройних Сил України або інших формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки в матеріалах справи відсутній відповідний наказ по особовому складу, що узгоджується з постановою Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 756/3452/20, тому судом першої інстанції не встановлював перешкод, які унеможливлюють вирішення справи.

Крім того, за результатами проведеного судового засідання 06 листопада 2024 року, суд не розглянув клопотання про закриття провадження у справі, яке міститься в матеріалах справи з 05 лютого 2024 року, не взяв до уваги відсутність предмету спору між сторонами, оскільки позивачка протягом спірного періоду по даній справі, а саме з 2016 року по 2022 року, перебувала у зареєстрованому шлюбу зі ОСОБА_4 до 20 квітня 2023 року, однак суд прийняв рішення про зупинення провадження у справі, чим порушив право відповідача на розумні строки розгляду справи.

Не погоджується з висновком суду, який не прийняв до уваги заперечення представника ОСОБА_2 адвоката Ткаліча Д.В. проти зупинення провадження у справі виходячи з того, що неможливо встановити наявність волевиявлення саме відповідача ОСОБА_2 на здійснення представництва його інтересів адвокатом Ткалічем Д.В. Вказує, що представництво інтересів відповідача адвокатом здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги від 05 жовтня 2023 року № 27-1, укладеного з його матір`ю ОСОБА_5 . Висновок суду про неможливість представництва адвокатом Ткалічем Д.В. інтересів ОСОБА_2 є необґрунтованим, догорів про надання правничої допомоги суд не витребував, не встановлював мету укладення договору та не з`ясував чи відповідають дії адвоката інтересам відповідача.

Вважає, що справа не підсудна Довгинцівському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, оскільки зареєстроване місце проживання позивачки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом ОСОБА_1 , який міститься в матеріалах справи.

Звертає увагу, що згідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 20214 року № 2710/38-14 територіальна підсудність справ Первомайського міського суду Луганської області визначена за Рубіжанським міським судом Луганської області., а відповідно до ч. 7 ст. 147 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» на підставі розпорядження Верхового суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 територіальна підсудність справ підсудних Рубіжанському міському суду Луганської області змінена на Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у зв`язку з чим просить направити справу за належною підсудністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 призваний на військову службу відповідно до Наказу Верхового Головнокомандувача Збройних Сил України № 2 від 22 лютого 2022 року, зарахований у списки особового складу до військової частини НОМЕР_1 , Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 137 від 04 червня 2022 року (том 1 а.с. 16).

Відповідно до сповіщення від 09 січня 2023 року, ОСОБА_2 29 грудня 2022 року під час участі в бойових діях по забезпечені здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі збройної агресії російської федерації, поблизу н.п. Бахмутське Донецької області, зник безвісті (том 1 а.с. 17).

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 наразі фактично перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з висновком суду про необхідність зупинення провадження у даній справі, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі -Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява № 12964/87, § 59).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України», заява № 19164/04).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Підстави, за наявності яких суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, передбачені статтею 251 ЦПК України.

Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Згідно з пунктом 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Результат аналізу пункту 12 Положення № 1153/2008 дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 (провадження № 61-9218св22), від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20 (провадження № 61-7918св22).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався і не скасовано до теперішнього часу.

За приписами пункту другого зазначеного Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У справі, яка переглядається, апеляційний судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 призваний на військову службу відповідно до Наказу Верхового Головнокомандувача Збройних Сил України № 2 від 22 лютого 2022 року, зарахований у списки особового складу до військової частини НОМЕР_1 , Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 137 від 04 червня 2022 року (том 1 а.с. 16).

Відповідно до сповіщення від 09 січня 2023 року, ОСОБА_2 29 грудня 2022 року під час участі в бойових діях по забезпечені здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі збройної агресії російської федерації, поблизу н.п. Бахмутське Донецької області, зник безвісти (том 1 а.с. 17) та відповідно до Витягу від 28 червня 2023 року ОСОБА_2 внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (том 1 а.с. 77).

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 рахується як особа, яка має статус зниклої безвісти за особливих обставин та, на момент постановлення оскаржуваної ухвали, а саме 06 листопада 2024 року, в суду першої інстанція була відсутня інформація, що відповідач ОСОБА_2 наразі фактично перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Апеляційний суд звертає увагу, що коли суддя вирішує питання щодо провадження у справі окрім процесуального обов`язку стосовно зупинення провадження, йому потрібно враховувати особисту думку сторони (представника), яка перебуває на військовій службі.

Як слідує з матеріалів справи, адвокат Ткаліч Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , що підтверджується ордером, що виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 27-1 від 05 жовтня 2023 року, який укладений між адвокатом та матір`ю відповідача ОСОБА_5 , яка діє в інтересах сина, заперечував як проти задоволення позову, так і проти зупинення провадження у справі, та що, у свою чергу, свідчить про те, що дії адвоката відповідають інтересам відповідача ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу, а в суду першої інстанції були відсутні підстави для зупинення провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не розглянуті клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та закриття провадження у справі є необґрунтованими, оскільки не стосуються оскарження даної ухвали, якою зупинено провадження у справі.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення правил підсудності, колегія суддів зазначає, що скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції та направлення за встановленою законом підсудністю можливо при скасуванні рішення по суті спору та не може бути застосовано до ухвали про зупинення провадження, яка є лише процесуальною дією, яка передбачена Цивільним процесуальним кодексом. При цьому сторона по справі не позбавлена можливості звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про направлення справи за належною підсудністю.

Апеляційний суд наголошує, що згідно положень ст. 353 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає оскарженню тільки в межах перевірки дотримання судом правил зупинення провадження у справі, а не з будь-яких інших підстав.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала про зупинення провадження у справі постановлена з неповним з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами, передбаченими процесуальним законом.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2025 року.

Головуючий

Судді