КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5171/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Тараненка Артема Ігоровича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року у складі судді Будзан Л.Д.,

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Ейс» (далі - ТОВ "ФК «Ейс») звернулося в суд із позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 743247314 від 14 листопада 2021 року в загальному розмірі 63 950 грн 67 коп та понесені судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 14 листопада 2021 року між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 743247314 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало грошові кошти в кредит. В свою чергу відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала.

28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 743247314.

23 лютого 2024 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 743247314 від 14 листопада 2021 року.

В подальшому, 17 липня 2024 року між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та позивачем укладено договір факторингу № 17/07/24, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 63 950 грн 67 коп.

Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена та становить 63 950 грн 67 коп й складається з 29 750 грн заборгованості за тілом та 34 200 грн 67 коп - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку за період з 17 липня 2024 року по 20 серпня 2024 року.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року в задоволенні позову ТОВ "ФК "Ейс" - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення неповністю з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, а його висновки про те що позивач не набув права вимоги до відповідачки не відповідають дійсним обставинам та спростовуються наданими позивачем доказами.

Вказано, що судом першої інстанції було встановлено факт укладення відповідачкою кредитного договору з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", отримання грошових коштів у визначеному розмірі та факт їх неповернення. Позивачем доведено своє право вимагати від відповідачки належне виконання за цим договором, адже на підтвердження цього надано дійсні договори факторингу, за якими до позивача перейшло право вимоги. За умовами укладених договорів, до фактора могло переходити право вимоги, яке виникне в майбутньому. Станом на момент підписання реєстрів боржників, зокрема, щодо відповідачки, до цих договорів факторингу, права вимоги до неї виникло та було дійсним.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Зі справи вбачається, що 14 листопада 2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова компанія" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 743247314у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого позичальникові надано кредит на суму 29 750 грн строком на 140 днів на умовах строковості, зворотності платності із нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 251,85 відсотків річних, що становить 0,69 відсотків в день від суми кредиту за час користування ними (а.с. 49-52).

На підтвердження надання кредиту на підставі вказаного договору ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" надало платіжне доручення від 14 листопада 2021 року відповідно до якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" було перераховано кошти на рахунок відповідача у розмірі 29 750 грн, із призначенням платежу- переказ коштів згідно договору № 743247314від 14 листопада 2021 року (а.с. 11).

Окрім того, в матеріалах справи наявна довідка № 07_1/2024 ПАТ КБ "ПриватБанк", видана відповідно за договором № 1336 від 26 вересень 2013 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та АТ КБ ПриватБанк про те, що було здійснено за дорученням ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" успішні платежі через платіжний сервіс LiqPay на карти клієнтів, серед яких 14 листопада 2021 року платіж на суму 29 750 грн на картку НОМЕР_1 (а.с. 12-13).

28 листопада 2018 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" уклало з ТОВ "Таліон Плюс" договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах визначених цим договором (а.с. 14-17).

28 листопада 2018 року додатковою угодою № 19 строк договору було продовжено до 31 грудня 2020 року, при цьому умови договору залишилися без змін (а.с. 20).

31 грудня 2020 року між клієнтом і фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу викладено у новій редакції, проте дата укладення його укладення залишено 28 листопада 2018 року (а.с. 21-24).

31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а.с. 26).

31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року (а.с. 45).

31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с. 46).

23 лютого 2024 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 23/0224-01 відповідно до якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених цим договором. Строк якого закінчується 31 грудня 2024 року.

17 липня 2024 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "ФК "Ейс" було укладено договір факторингу № 17/07/2024, відповідно до якого ТОВ "ФК "Ейс" відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором (а.с. 27-30).

Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 17/07/2024 від "ФК "Онлайн Фінанс" до ТОВ "ФК "Ейс" перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 63 950 грн 67 коп (а.с. 32-34).

Згідно наданого позивачем ТОВ "Таліон Плюс" розрахунку заборгованості та виписки з її особового рахунку відповідачка має заборгованість у розмірі 63 950 грн 67 коп, яка складається із: 29 750 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 34 200 грн 67 коп сума заборгованості за відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 14 листопада 2021 року, натомість, договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" відступило право вимоги ТОВ "Таліон Плюс", був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , і у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ "Таліон Плюс" на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року.

Оскільки ТОВ "Таліон Плюс" право вимоги відносно відповідача, як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі договору факторингу від 23 лютого 2024 року ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", яке, у свою чергу, не могло передати таке право в подальшому на підставі договору факторингу від 17 липня 2024 року ТОВ "Фінансова компанія Ейс", яке за вищенаведених обставин не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за кредитним договором № 743247314, укладеним 14 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога".

Зважаючи на те, що договір факторингу укладений між первісним кредитором ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" 28 листопада 2018 року, до моменту виникнення у первісного кредитора права вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним 14 листопада 2021 року, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" заборгованості за кредитним договором № 743247314, укладеним 14 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога", оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника ОСОБА_1 не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції визначені частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Судом встановлено, що при підписанні кредитного договору № 743247314 між відповідачкою та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" сторонами було погоджено всі істотні умови договору.

Позивачем до першої інстанції було надано докази переказу грошових коштів у розмірі 29 750 грн на користь відповідача, а саме: платіжне доручення від 14 листопада 2021 року та довідку № 07_1/2024 ПАТ КБ "ПриватБанк".

Вказані докази є належними та достатніми для висновку про виконання первісним кредитором ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" свого обов`язку за кредитним договором № 743247314 від 14 листопада 2021 року.

Жодних доказів на спростування факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідачкою надано не було.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Судом встановлено, що 28 листопада 2018 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" уклало з ТОВ "Таліон Плюс" договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених цим договором.

Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять інші права та обов`язки клієнт за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більше ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не змінює його (п. 2.2).

Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги (п. 4.1).

Відповідно пункту 1.3 договору, правом вимоги є всі права клієнта за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Згідно з п. 8.1 цього договору, договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками (за наявності її у сторони).

Строк дії вказаного договору згідно п. 8.2 було встановлено до 28 листопада 2019 року.

У подальшому додатковими угодами вносились зміни до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до яких, зокрема, строк його дії було продовжено до 31 грудня 2024 року включно.

23 лютого 2024 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 23/0224-01 відповідно до якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених цим договором. Строк якого закінчується 31 грудня 2024 року.

17 липня 2024 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "ФК "Ейс" було укладено договір факторингу № 17/07/2024, відповідно до якого ТОВ "ФК "Ейс" відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 17/07/2024 від "ФК "Онлайн Фінанс" до ТОВ "ФК "Ейс" перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 63 950 грн 67 коп.

Умовами укладених договорів факторингу між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Таліон Плюс", між ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", передбачено право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі, відступати право вимоги на користь третіх осіб.

З огляду на те, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладений між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", який було пролонговано на підставі додаткових угод до даного договору (строк договору пролонговано до 31 грудня 2024 року) на момент укладання кредитного договору (14 листопада 2021 року) був чинним й ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передало ТОВ "Таліон Плюс" право вимоги до відповідача, яке в подальшому перейшло від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", відповідно, та від ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" до позивача.

Вказані договори факторингу підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" до ТОВ "Таліон Плюс", від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс", від ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" до ТОВ "ФК Ейс".

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що позивачем ТОВ "ФК "Ейс" не доведено факту переходу до нього права вимоги до відповідачки за укладеним кредитним договором № 743247314 від 14 листопада 2021 року.

Отже, доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду вказаної справи.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс", без оцінки вказаних обставин у сукупності, не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Звертаючись із позовом ТОВ "ФК "Ейс" просило суд стягнути із відповідачки на свою користь заборгованості за кредитним договором № 743247314 від 14 листопада 2021 року у розмірі 63 950 грн 67 коп: з яких 29 750 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 34 200 грн 67 коп сума заборгованості за відсотками.

Відповідачкою фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 29 750 грн, що підтверджується матеріалами справи. В добровільному порядку відповідачка отримані у кредит кошти на користь ТОВ "ФК "Ейс" не повертала, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь кредитора ТОВ "ФК "Ейс" заборгованості за тілом кредиту у розмірі 29 750 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 34 200 грн 67 коп, то суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до висновків викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13 "право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 743247314 від 14 листопада 2021 року в розмірі 63 950 грн 67 коп: з яких 29 750 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 34 200 грн 67 коп сума заборгованості за відсотками, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно п. п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі просить також стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору 2 422 грн 40 коп та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу були надані копії: договору про надання правничої допомоги № 26/07/24-01 від 26 липня 2024 року, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги, акт прийому передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 26 липня 2024 року; додаткова Угода № 2 до Договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Від відповідачки будь-яких заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу не надходило.

За надання правової допомоги в суді першої інстанції позивачу необхідно було сплатити на користь Адвокатського бюро "Тараненко та Партнери" 6 000 грн (вивчення матеріалів справи 500 грн надання консультації 500 грн та складання позовної заяви 5 000 грн).

Враховуючи характер виконаних робіт з надання правової допомоги у зв`язку із розглядом справи в апеляційної інстанції, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи, що справа має невелику складність, а також зважаючи на те, що заяви про зменшення судових витрат від відповідача на адресу суду не надходило, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення судових витрат в розмірі 6 000 грн на користь ТОВ "ФК "ЕЙС".

Крім того за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції позивачем надано акт прийому-передачі наданих послуг Адвокатським бюро "Тараненко та Партнери" за складання апеляційної скарги на рішення в розмірі 3 000 грн (а.с. 105).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з положень ст. 137,141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 6 056 грн (2 422,20+3 633,60) та витрати на правову допомогу, понесені в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 9 000 грн (6 000 + 3 000) всього на загальну суму 15 056 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Тараненка Артема Ігоровича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (, адреса: 02090, м. Київ, Харківське, 19, офіс 2005) заборгованість за кредитним договором № 743247314 від 14 листопада 2021 рокув загальному розмірі 63 950 грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (, адреса: 02090, м. Київ, Харківське, 19, офіс 2005) 6 056 грнсудового збору та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 9 000 грн, що разом складає 15 056 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: