Справа № 331/2271/25
Провадження № 2/331/1882/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Жукова О.Є., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області про визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

18.04.2025 до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області про визнання права власності на майно.

Ухвалою від 21.04.2025 року зазначену заяву було залишено без руху та надано заявнику строк п`ять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, яку було надіслано представнику позивача ОСОБА_2 на електронну пошту, зазначену в заяві: ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалу суду від 21.04.2025 про залишення заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області про визнання права власності на майно без руху представником отримано 21.04.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, однак станом на 28.04.2025 року до Жовневого районного суду м.Запоріжжя недоліки, про які було зазначено, виправлені не були.

Розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області про визнання права власності на майно, прихожу до висновку про визнання заяви неподаною та повернення її заявниці, виходячи із наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом враховано, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

У ст. 129 Конституції України закріплено конституційний припис, згідно якого розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка бере участь у справі, можливість своєчасно дізнатися про результати судового розгляду і отримати копію судового рішення з метою оскаржити судове рішення у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до принципу диспозитивності, на якому неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, особа має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Однак, після подання через систему «Електронний суд» 18.04.2025 року до суду зазначеної заяви ані заявниця ані її представник не вжили жодних заходів для того, щоб дізнатися про стан розгляду цієї заяви та усунути виявлені недоліки у встановлений судом строк, про які зазначено в ухвалі суду від 21 квітня 2025 року, то заява вважається неподаною і підлягає поверненню на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Із урахуванням вищевикладеного, суддя приходить до висновку, що заяву слід вважати неподаною та повернути заявнику, оскільки ним не усунуто недоліки в строк, встановлений судом.

Водночас, суддя роз`яснює заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Вважати неподаною і повернути заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області про визнання права власності на майно, разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.Є. Жукова