Справа № 157/1715/19
Провадження № 8/157/1/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

у складі головуючого судді Ходачинського Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кисляка Я.С.,

представника позивача/зустрічного відповідача ОСОБА_1 ,

відповідача/зустрічного позивача ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, яка переглядається за нововиявленими обставинами, із зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності частку житлового будинку,

встановив:

08.03.2024 до Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , у якій позивач просить визнати нікчемним заповіт ОСОБА_9 , посвідчений 06.03.2006 секретарем Нуйнівської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області Кусік Г.І., як такий, що складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, та застосувати наслідки нікчемності заповіту шляхом визнання за ним права на частку у спадщині померлої матері, як за спадкоємцем першої черги за законом, а також визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований у АДРЕСА_1 , в порядку набуття 1/3 частки за правочином про відмову ОСОБА_8 від права власності на його користь, та в порядку спадкування за законом на 1/6 частку, що належала на праві власності матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області Ходачинського Р.О. прийнято до свого провадження цивільну справу № 157/430/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заповіту та визнання права власності на спадкове майно, призначено проведення підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

02.01.2025 до суду від ОСОБА_2 надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він просить залишити без розгляду позовні вимоги в частині визнання недійсним заповіту.

31.01.2025 до Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , у якій позивачка просить задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02.09.2024 у справі № 157/1715/19 за її позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати це рішення та визнавши за нею право власності на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Обґрунтовуючи заявлені у цій заяві вимоги позивачка зазначила, що її позовну заяву у справі № 157/1715/19 рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02.09.2024 задоволено частково, визнано за нею право власності на 1/6 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, одночасно із вищезазначеною справою, у Камінь-Каширському районному суді Волинської області розглядається справа № 157/430/24 за позовом її брата ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку. Під час судового розгляду цієї справи до суду засобами поштового зв`язку 13.01.2025 надійшла заява їх рідного брата ОСОБА_8 про відмову від своїх майнових прав на 1/3 частку спірного будинку на користь ОСОБА_2 , що є нововиявленою обставиною, яка слугує підставою для перерозподілу часток сторін у житловому будинку, який розташований за вищезазначеною адресою, а отже має істотне значення для правильного вирішення судом справи № 157/1715/19, однак на час прийняття рішення від 02.09.2024 не була відома ні сторонам, ні суду. Оскільки другий спадкоємець за заповітом, а саме ОСОБА_10 , яка є громадянкою російської федерації, відмовилась від спадкування за заповітом на користь брата ОСОБА_2 , то позивачка вважає, що у неї виникає право на спадкування частки, що належала покійній матері ОСОБА_9 у майні колгоспного двору, а саме житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами.

Ухвалою судді від 12.02.2025 відкрито провадження у справі № 157/1715/19 за нововиявленими обставинами, постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено проведення судового засідання з викликом сторін.

10.03.2025 до суду надійшло спільне клопотання сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про об`єднання справ в одне провадження, у якому вони просять об`єднати в одне провадження цивільну справу № 157/1715/19 з цивільною справою № 157/430/24. Обґрунтовуючи клопотання зазначили, що обидві справи стосуються одного і того ж нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , а сторони у цих справах досягли згоди щодо укладення мирової угоди у цих справах шляхом взаємних поступок.

Ухвалою Камінь-Каширського районного суду волинської області від 13.03.2025 спільне клопотання задоволено - цивільну справу № 157/1715/19 (провадження № 8/157/1/25) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами об`єднано в одне провадження з цивільною справою № 157/430/24 (провадження № 2/157/51/25) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності частку житлового будинку. Об`єднану справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання з викликом сторін.

02.04.2025 до суду сторонами подано спільну письмову заяву про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справах.

Позивач/зустрічний відповідач ОСОБА_3 у судове засідання 16.04.2025 не з`явилась, її представник ОСОБА_1 підтвердив волевиявлення особи та просив затвердити мирову угоду.

Відповідач/зустрічний позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні 16.04.2025 також підтвердив добровільне волевиявлення на врегулювання спору та просив затвердити мирову угоду.

Ознайомившись і проаналізувавши мирову угоду та матеріали цивільної справи, заслухавши волевиявлення учасників спрямоване на врегулювання спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, скасування рішення суду, ухвалення нового судового рішення у формі ухвали про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі.

Частиною 1 ст. 423. ЦПК України встановлено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п.1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України).

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

02.09.2024 року Камінь-Каширським районним судом Волинської області було ухвалено рішення у цивільній справі № 157/1715/19. Цим рішенням позов ОСОБА_3 задоволено частково - визнано за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , відмовлено узадоволенні позовної вимоги про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку. Це рішення суду не оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили 15.10.2024.

При прийнятті рішення суд керувався преюдиційним значенням рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01.11.2021 року у справі №157/414/21, що набрало законної сили, та в якому суд встановив, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_9 (матір сторін) та її діти відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_8 , частки яких є рівними та складають по 1/3 частині житлового будинку кожному. Цим же рішенням суду за ОСОБА_5 , як за одним із членів колгоспного двору, визнано право власності на 1/3 частину спірного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд у рішенні від 02.09.2024 року дійшов висновку, що позивач ОСОБА_3 , будучи спадкоємцем за заповітом 1/2 частини майна спадкодавиці ОСОБА_9 , до складу якого входить 1/3 частина спірного житлового будинку, набула на нього право власності, своєчасно та у відповідності до закону прийняла спадщину, а тому є підстави для визнання за нею права власності на належну їй частину спірного майна.

13.01.2025 до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява від ОСОБА_8 , підписана ним 11.12.2024, якою він відмовляється від належної йому 1/3 частини у майні колгоспного двору на користь брата ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право власності припиняється у разі відмови власника від права власності (п. 2 ч. 1 ст. 346 ЦК України).

Крім того, ст. 347 ЦК України передбачено можливість відмови від права власності:

1. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

2. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову.

3. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Камінь-Каширським районним судом Волинської області 01.11.2021 року ухвалено рішення у справі № 157/414/21. У цьому рішенні суд встановив факти та обставинами, які є преюдиційними для цієї справи, а саме:

- колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII з введенням у дію Закону України «Про власність». Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мали ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку у майно;

- право спільної сумісної власності на майно зазначеного колгоспного двору мають ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 ;

- з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 6 грудня 2018 року ТОВ «Бюро інвентаризації Ковель» вбачається, що за зазначеною адресою наявні житловий будинок - літ. «А-1», прибудова літ. «а», сарай - літ. «Б-1», сарай - літ. «В-1», сарай - літ. «Г-1», вбиральня - літ. «У», колодязь - літ. «К», 1967 року побудови;

- суд дійшов висновку, що право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах по 1/3 частці за кожним;

- відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позивачка є власницею 1/3 частки спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.

Цим рішенням суду, оскільки тільки позивачка заявила вимогу про визнання за нею права власності на частку житлового будинку, її позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено повністю - визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину житлового будинку, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Таким чином суд у рішенні від 01.11.2021 визнав за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частку житлового будинку, а також встановив право у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на частки у припиненому колгоспному дворі. При цьому станом на дату прийняття рішення від 01.11.2021 ОСОБА_9 вже померла, згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 17.05.2018, а ОСОБА_8 не заявляв вимоги про визнання за ним права власності на частку житлового будинку.

Аналізуючи подану ОСОБА_8 заяву про відмову від права власності на частку житлового будинку, суд визнає за ним право відмовитись від такої частки на підставі ч. 2 ст. 347 ЦК України. Суд враховує, що частка у праві на частину колишнього колгоспного двору була визнана за ним у зв`язку з діючим на той час законодавством УРСР, а не реальною необхідністю чи його бажанням користуватись цим майном. Станом на час ухвалення рішення від 01.11.2021 ОСОБА_8 тривалий час вже не проживав у межах України, є громадянином рф, не був зацікавлений у реалізації свого права власності. При цьому, суд вважає, що ОСОБА_8 відмовляється від права власності на підставі частини 2 ст. 347 ЦК України і його право на частину колишнього колгоспного двору припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову, тобто подання заяви. Хоч право власності на частку житлового будинку і підлягає державній реєстрації, проте ОСОБА_8 не набув безпосередньо права власності не нерухоме майно, а суд визначив за ним право на частку у припиненому колгоспному дворі. Саме тому суд не приймає його відмову від права власності у частині відмови на користь брата ОСОБА_2 , яка вже містить характер розпорядження правом власності, що не виникло. Крім того відмова від права власності на користь особи не передбачена законодавством.

Суд, прийнявши відмову ОСОБА_8 від права власності на частку в припиненому колгоспному дворі, констатує той факт, що частка ОСОБА_9 у припиненому колгоспному дворі підлягає переоцінці. Таким чином, суд вважає відмову ОСОБА_8 істотною обставиною у цій справі, що не були встановлена судом при ухваленні рішення від 02.09.2024 року, та не була і не могла бути відома позивачці, тому заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами належить задовольнити, скасувати рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02.09.2024 та ухвалити нове рішення.

З метою врегулювання спору та визначення часток сторін у праві власності на житловий будинок, на основі взаємних поступок, сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 02 квітня 2025 року уклали мирову угоду, в якій домовились:

«Ми, що нижче підписалися: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійшли спільної згоди щодо укладення мирової угоди у цивільних справах № 157/1715/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом (яка переглядається за нововиявленими обставинами) та у справі № 157/430/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності частину житлового будинку, відповідно до ст. 207 ЦПК України з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок, уклали цю мирову угоду про наступне:

1. ОСОБА_2 , як відповідач у справі № 157/1715/19 визнає за ОСОБА_3 право власності на 1/3 (одну третю) частку житлового будинку А-1 з прибудовою а, господарськими та побутовими будівлями і спорудами: сарай Б-1, сарай В-1, сарай Г-1, вбиральня У, колодязь К, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

2. ОСОБА_3 , у справі № 157/430/24 визнає за ОСОБА_2 право власності на 1/3 (одну третю) частку житлового будинку А-1 з прибудовою а, господарськими та побутовими будівлями і спорудами: сарай Б-1, сарай В-1, сарай Г-1, вбиральня У, колодязь К, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Судові витрати в обох цивільних справах сторони залишають за собою.

Сторонам зрозуміло, що у разі затвердження умов мирової угоди судом, провадження у справах закривається з наслідками, передбаченими ст. 207 ЦПК України.

Сторони вважають, що умови мирової угоди не суперечать закону та не порушують їхніх та третіх осіб прав та інтересів».

Відповідно до ст. 207 ЦПК України:

1. Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

2. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

3. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

4. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

5. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Суд у судових засіданнях встановив, що учасникам відомі наслідки рішення у формі ухвали про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі. Сторони підтверджують, що умови мирової угоди відповідають їх волевиявленню, мирова угода укладена на добровільних засадах, без будь-якого примусу чи несприятливих для них обставин.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У постанові Верховного Суду у справі № 487/8897/21 зазначається, що диспозитивність означає свободу сторін у реалізації своїх матеріальних і процесуальних прав. Позивач, реалізовуючи свої права, формує предмет і підстави позову, спрямовуючи напрямок цивільного процесу.

Характерною особливістю принципу диспозитивності є те, що сторонам судового процесу з вирішення цивільних справ надається можливість вільно здійснювати свої права, розпоряджатися ними під час виконання процесуальних дій, які зосереджені на порушенні, розвитку і припиненні справи в суді.

На виконання п. 1 ч. 5 ст. 207 ЦПК України суд перевірив умови мирової угоди та встановив, що частка у праві на житловий будинок, на яку не визнано право власності становить 2/3 (дві третіх) частки у праві власності, оскільки право власності на 1/3 частку визнано за ОСОБА_5 , ОСОБА_8 відмовився від права на 1/3 частку, а ОСОБА_9 на час встановлення за нею права на частку вже померла.

Щодо непорушення прав та інтересів осіб суд зауважує, що особи, права та інтереси яких можуть бути порушені у цій справі це члени сім`ї ОСОБА_12 , які були у свій час членами колгоспного двору, є спадкоємцями батьків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також братами і сестрами між собою, а саме учасники провадження: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Документи, що підтверджують родинні зв`язки між учасниками, наявні в матеріалах справи.

Від моменту початку розгляду в цій справі у 2019 році кожен з учасників висловив свою позицію щодо предмета спору, зокрема ОСОБА_4 , будучи присутнім на судовому засіданні, не висловив вимог щодо предмета спору; громадяни рф ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 - заявами відмовились від своїх прав на спадкування та/або право власності, тому спір фактично існує між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного законодавства, відсутність процесуальних законодавчих перешкод для затвердження мирової угоди, той факт, що сторони у цій справі пішли на взаємні поступки, відсутність осіб, чиї права та інтереси можуть бути порушені при такому врегулюванні спору, а також з метою врегулювання тривалого спору між спадкоємцями та припинення стану невизначеності щодо нерухомого майна, суд дійшов висновку про необхідність затвердження мирової угоди, укладеної 02 квітня 2025 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Враховуючи, що укладена сторонами мирова угода не суперечить закону, її здійснено на користь обох сторін, виконання мирової угоди не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд вважає можливим затвердити мирову угоду та закрити провадження у справі.

Беручи до уваги те, що сторони в мировій угоді узгодили порядок відшкодування судових витрат зі сплати судового збору, суд не вирішує питання розподілу витрат згідно зі ст. 142 ЦПК України.

Керуючись статтями 13, 82, 89, 207, 208, 259, 260, 423, 429 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 328, 346, 347, 1261, 1269, 1273 Цивільного кодексу України, суд

ухвалив:

Задовольнити заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та скасувати рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02.09.2024 року у справі № 157/1715/19 (провадження № 2/157/3/24) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами.

Затвердити мирову угоду сторін, укладену 02 квітня 2025 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у цивільній справі № 157/1715/19 (провадження № 8/157/1/25) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, яка переглядається за нововиявленими обставинами, із зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності частку житлового будинку, згідно з якою:

« ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійшли спільної згоди щодо укладення мирової угоди у цивільних справах № 157/1715/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом (яка переглядається за нововиявленими обставинами) та у справі № 157/430/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності частину житлового будинку, відповідно до ст. 207 ЦПК України з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок, уклали цю мирову угоду про таке:

1. ОСОБА_2 , як відповідач у справі № 157/1715/19 визнає за ОСОБА_3 право власності на 1/3 (одну третю) частку житлового будинку А-1 з прибудовою а, господарськими та побутовими будівлями і спорудами: сарай Б-1, сарай В-1, сарай Г-1, вбиральня У, колодязь К, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

2. ОСОБА_3 , як зустрічний відповідач у справі № 157/1715/19 визнає за ОСОБА_2 право власності на 1/3 (одну третю) частку житлового будинку А-1 з прибудовою а, господарськими та побутовими будівлями і спорудами: сарай Б-1, сарай В-1, сарай Г-1, вбиральня У, колодязь К, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Судові витрати в обох цивільних справах сторони залишають за собою.»

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та є підставою для реєстрації прав власності у відповідних частках за сторонами.

Закрити провадження у цивільній справі № 157/1715/19 (провадження № 8/157/1/25) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, яка переглядається за нововиявленими обставинами, із зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності частку житлового будинку.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Позивач/зустрічний відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач/зустрічний позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_5 , громадянин рф, ІНФОРМАЦІЯ_8 , рф, АДРЕСА_5 , паспорт НОМЕР_5

Відповідач: ОСОБА_6 , громадянин рф, ІНФОРМАЦІЯ_4 , рф, АДРЕСА_6 , паспорт НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_7 , громадянин рф, ІНФОРМАЦІЯ_5 , рф, АДРЕСА_7 , паспорт НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_8 , громадянин рф, ІНФОРМАЦІЯ_7 , рф, АДРЕСА_8 , паспорт НОМЕР_8 .

Повний текст ухвали суду складений 28.04.2025 року.

СуддяРоман ХОДАЧИНСЬКИЙ