Справа № 165/3097/24
Провадження № 2/165/140/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
17 березня 2025 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Ушакова М.М.,
за участю секретаря Лубаєвської Л.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про про захист честі, гідності та ділової репутації,-
05 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про про захист честі, гідності та ділової репутації.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що працює в Нововолинському ліцеї №4 імені Т.Г. Шевченка асистентом вчителя. Зазначає, що в четвер 20 червня 2024 року до вказаного ліцею прийшла ОСОБА_2 , мати однієї з учениць класу де вона працює та її відсутності на робочому місці, принижуючи її честь, гідність та ділову репутацію розповіла її колегам та директору ліцею відомості та інформацію про неї, що не відповідає дійсності. Вказує, що саме розповіла те, що бачила переписку в телефоні між нею та її чоловіком, яка є підставою через яку вони з чоловіком посварилися та що вона є ініціатором їхнього розлучення. Також зазначає, що принижуючи її, розповідала колегам та директору ліцею, що таким як вона не місце серед дітей, що її поведінка є аморальною, та що її потрібно звільнити з роботи. Стверджує, що дана інформація не відповідає дійсності. Вказує, що дійсно знайома з чоловіком відповідача, але лише в телефонному режимі, особисто ніколи не бачилися, спілкування їхнє є суто товариським, без натяку на близькість чи тим більше інтимність, як стверджує відповідач. Позивач посилається на те, що інформація щодо неї була поширена відповідачем в присутності її колег та директора, в ліцеї де вона працює вчителькою. Внаслідок зазначеного, інформація про те, що її поведінка начебто є аморальною та неприпустимою стала відомою її співробітникам та керівництву ліцею, де вона працює. Ствердує, що зазначена інформація є недостовірною оскільки не відповідає дійсності. Вказує, що ніколи в житті не дозволяла собі нічого подібного, що стверджує відповідач, жодного разу від знайомих, друзів чи колег не було подібних звинувачень на її адресу. Також вказує, що щодо цієї ситуації та безпідставності звинувачень може підтвердити і чоловік відповідача ОСОБА_4 . Покликається на те, що беззаперечно поширення окресленої інформації порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.
Позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 20.06.2024 року у Нововолинському ліцеї №4 імені Т.Г. Шевченка за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: "що поведінка її є аморальною, що вона є причиною її розлучення з чоловіком, та що вона не може працювати після цього в ліцеї серед дітей", зобов`язати ОСОБА_2 після набрання судовим рішенням законної сили в даній справі спростувати поширену відносно неї недостовірну інформацію, шляхом озвучення ОСОБА_5 у Нововолинському ліцеї №4 імені Т.Г. Шевченка за адресою: АДРЕСА_1 перед працівниками та директором ліцею слів спростування вищезазначених висловлювань, та стягнути з ОСОБА_2 понесені витрати за надання правової допомоги в розмірі 3000,00 грн., а також понесені витрати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позові, просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що в червні 2024 року ОСОБА_6 прийшла у ліцей в якому працює позивач та якої на той час не було і розказала усім її колегам, що позивач вела аморальний спосіб життя і вона є причиною розірвання їхнього з чоловіком шлюбу.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та вказала, що позов є безпідставним, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві, просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Відповідач ОСОБА_2 будучи допитаною, як свідок в судовому засіданні показала, що після свого дня народження дізналась про близькі стосунки чоловіка та позивача. Пояснила, що побачила переписку чоловіка з фотографією позивача, на що чоловік сказав, що з ким хоче з тим і переписується. ОСОБА_2 у суді ствержувала, що позивач, яка є асистентом вчителя у ліцеї де навчається її дочка, показувала фотографію і казала, що забере тата у її доньки. Пояснила, що забрала з даного ліцею свою дитину в інший ліцей. Чоловік пішов служити в ЗСУ, а вони з дочкою виселились з його квартири. Коли була у ліцеї ніяких думок не висловлювала, розмовляла про переведення дочки в інший ліцей, при цьому були присутні директор, методист та завуч по виховній роботі. Крім того пояснювала, що не висловлювалась у ліцей так, як стверджувала позивач, а саме: "що поведінка її є аморальною, що вона є причиною її розлучення з чоловіком та, що вона не може працювати після цього в ліцеї серед дітей". Казала, що не буде піднімати скандал, а напише у заяві, що переводить дитину у інший ліцей у зв`язку із зміною їхнього місця проживання.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що працює директором Нововолинського ліцею №4 імені Т.Г. Шевченка, позивач ОСОБА_1 працює у даному ліцеї асистентом вчителя, а дочка відповідача ОСОБА_2 навчається у даному ліцеї. Свідок ствердила, що відповідач ОСОБА_2 повідомила: "Що хоче перевести дитину, яка навчається у їхньому ліцеї в інший ліцей, оскільки її дитина не може перебувати разом в одному кабінеті із позивачем ОСОБА_1 , оскільки вона відповідач розбила їхню сім`ю". Також пояснила, що відповідач написала заяву від 19 червня 2024 року про переведення дитини у інший ліцей.
Заслухавши пояснення позивача, відповідача та представника відповідача, покази свідків, зокрема покази відповідача допитаної як свідка, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні в матеріалах письмові докази у їх сукупності та встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
За приписами ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Згідно з ст.270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.
У відповідності до положень ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.
Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вказано, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Частиною першою статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.
Згідно із частиною другою статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.
Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Ляшко проти України" зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.
Таким чином, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.
Із змісту поширеної інформації відносно позивача, вбачається, що ці висловлювання за своїм змістом є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки особи щодо зазначених в них обставин, тому не є недостовірною інформацією.
Аналіз змісту оспорюваних позивачем висловлювань відповідача свідчить про відсутність твердження про конкретні факти і вказує на те, що по суті в них викладені оціночні судження особи. Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо, а оціночні судження спростуванню не підлягають.
Позивачем в судовому засіданні не доведено факту поширення інформації відповідачем, а також не доведено, що внаслідок цього було порушено особисті немайнові права позивача.
Крім того, позивачем не долучено до матеріалів позову жодних доказів.
Судом враховано обставини, за яких відповідачем було зроблено спірний вислів, та те, що сторони в судовому засіданні не заперечували, що спірне висловлювання відповідача мало місце в установі ліцею.
В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року вказано, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції а не поширення недостовірної інформації.
Судом встановлено, що відповідач звернулась до директора ліцею із заявою про переведення дочки з їхнього ліцею у інший, у зв`язку із зміною місця проживання. Будь-яких інших заяв відповідач не подавала до ліцею.
За змістом ст.30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
За таких обставин, оскільки відповідач не вчиняла дій щодо поширення недостовірної інформації, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недостовірною та такою, що порушує права на повагу, гідність, честь, ділову репутацію ОСОБА_1 , розповсюджену відповідачем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у Нововолинському ліцеї №4 імені Т.Г. Шевченка за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: "що поведінка її є аморальною, що вона є причиною її розлучення з чоловіком, та що вона не може працювати після цього в ліцеї серед дітей", та зобов`язання відповідача ОСОБА_2 спростувати вказану недостовірну інформацію.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з цим, згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З огляду на викладене, у урахуванням наведених норм матеріального права та прецедентної практики Європейського суду з прав людини суд дійшов висновку, що спірний вислів не містить фактичних даних, натомість, у ньому містяться оціночні судження відповідача та критика дій позивача.
За таких обставин, суд вважає, що інформація, яку просить спростувати позивач, є вираженням суб`єктивної думки відповідача та її оціночними судженнями є оціночними судженнями, а не констатацією фактів поведінки позивача, а відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, не доведеними та не підлягають до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.141 та п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Складання повного тексту рішення відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України було відкладено на десять днів.
Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про про захист честі, гідності та ділової репутації, відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку доВолинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
Враховуючи, що суддя Нововолинського міського суду Волинської області Ушаков М.М. з 20 березня 2025 року по 25 квітня 2025 року перебував на листку тимчасової непрацездатності повний текст рішення виготовлено 28.04.2025.
Головуючий суддя М.М. Ушаков