Справа № 368/156/25
Рішення

Іменем України

"03" квітня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання Токовенко Н.О.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області, третя особа, - приватний нотаріус Воловенко Раїса Павлівна, - про зняття арешту з нерухомого майна, суд, -

В С Т А Н О В И В :

31.01.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області, третя особа, - приватний нотаріус Воловенко Раїса Павлівна, - про зняття арешту з нерухомого майна, в прохальній частині якої позивачка просила суд винести рівшення, на підставі якого:

- Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений згідно виконавчого провадження № 54071848 виданого 26.10.2016 ОСОБА_2 та врахувати у винесенні рішення постанову від 26.01.2018 р. про закінчення виконавчого провадження та довідку від АТ КБ «Приватбанк».

Позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовувала наступними обставинами та нормами права:

- 07 грудня 2024 року вона звернулась до приватного нотаріуса Воловенко Раїси Павлівни для оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В процесі вивчення нотаріусом складу спадкового майна та наданих нею підтверджуючих на це документів та отримання інформації щодо майна, шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нотаріусом було виявлено наявність зареєстрованого обтяження № 54071848 виданого 26.10.2016 ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 47962,55 грн.

Враховуючи вищевказану інформацію, видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове нерухоме майно, неможливо до зняття арешту.

Тому через дані обставини, щоб подати запит про надання інформації, вона звернулась до адвоката Токовенко Сергія Анатолійовича, щоб він представив її права у адвокатських запитах до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області та до АТ КБ «Приватбанк» відділення у м. Кагарлик Київської області.

Вищевказані установи надали відповіді:

- АТ КБ «Приватбанк» відділення у м. Кагарлик Київської області надав довідку про відсутність боргу від 03.12.2024 р. за вих. № ILSGOЕ24J89JAJSU.

Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області повідомив, що 26.01.2018 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого впровадження на підставі п. 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче впровадження».

Відповідно до ч.1,2 розділу XI правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017 р. № 1829/5 виконавчі провадження перебувають на зберіганні в архіві три роки після чого знищуються.

Враховуючи викладене вище, станом на поточний період відсутні правові підстави для вчинення дій щодо реєстрації припинення обтяження 22265871 ( спеціальний розділ) дата реєстрації 11.09.2017 р., - позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого задовольнити позовні вимоги, які містяться в прохальній частині позовної заяви.

31.01.2025 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/156/25, провадження № 2/368/418/25.

13.02.2025 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258 260 ЦПК України винесено ухвалу, на підставі якої відкрито провадження, прийнято процесуальне рішення про проведення слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 14 год. 00 хв. 18.03.2025 року.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 18.03.2025 року, позивачка ОСОБА_1 :

- вважала за можливе провести підготовче судове засідання без участі предстанвика відповідача, - Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області, - так як представник відповідача був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, а тому, на її думку, - немає процесуальної необхідності відкладати слухання справи на іншу дату та час;

- вважала за можливе провести підготовче судове засідання без участі третьої особи, - приватного нотаріуса Воловенко Раїси Павлівни, так як від приватного нотаріуса в матеріалах справи міститься письмове заява, в якій приватний нотаріус просить суд слухати справу без її участі, , а тому, на її думку, - немає процесуальної необхідності відкладати слухання справи на іншу дату та час;

- позовні вимоги підтримала в повному обсязі;

- заяв та клопотань під час підготовчого судового засідання позивачка не заявляла, просила винести ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначити справу до судового розгляду по суті поданої позовної заяви.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 18.03.2025 року, представник відповідача, - Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області, - не з`явився, хоча, - був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Сторона відповідача не надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі, представник відповідача не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутності.

З огляду на вищевказане, - суд визнав неявку представника відповідача в підготовче судове засідання, яке відбулося 18.03.2025 року, - не поважною, та, відповідно, - такою, яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 18.03.2025 року, третя особа, - приватний нотаріус Воловенко Раїса Павлівна, - не з`явилася, хоча, - повідомлалася судом належним ичном про день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу суду надійшла письмова заява третьої особи, в якій вона просить суд слухати справу без її участі.

18.03.2025 року Кагарлицьким районним судом проведено підготовче судове засідання (без участі представника відповідача, третьої особи, - лише за участі позивачки), та, по результатах проведеного підготовчого судового засідання, - судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну ухвалу (не як окремий процесуальний документ, а з занесенням в протокол судового засідання) про закриття підготовчого провадження та призначено справу до основного судового розгляду на 12 год. 00 хв. 03.04.2025 року.

В судове засідання, яке відбулося 03.04.2025 року, позивачка ОСОБА_1 , - не з`явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу суду надійшла письмова заява клопотання позивачки, в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

В судове засідання, яке відбулося 03.04.2025 року, представник відповідача, - Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області, - не з`явився, хоча, - був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Сторона відповідача не надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі, представник відповідача не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутності.

З огляду на вищевказане, - суд визнав неявку представника відповідача в судове засідання, яке відбулося 03.04.2025 року, - не поважною, та, відповідно, - такою, яка не перешкоджала проведенню судового засідання, - слухання справи по суті поданої позовної заяви.

В судове засідання, яке відбулося 03.04.2025 року, третя особа, - приватний нотаріус Воловенко Раїса Павлівна, - не з`явилася, хоча, - повідомлалася судом належним ичном про день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу суду надійшла письмова заява третьої особи, в якій вона просить суд слухати справу без її участі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, - шляхом винесення судового рішення, як окремого процесуального документу, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

- Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадских формувань.

- Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

- Згідно ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Як вбачається з позовної заяви, - предметом позову в даному цивільному провадженні є зняття арешту з нерухомого майна (житлового приміщення - квартири), яка розміщена в м. Кагарлик Обухівського району Київської області.

Що стосується тієї обставини, що м. Кагарлик Київської області наразі відноситься до Обухівського району, а справа слухається не в Обухіському районному суді Київської області, а в Кагарлицькому районному суді Київської області, то суд зазначає наступне:

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807/ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», - м. Кагарлик, - відноситься до Обухівського району Київської області.

Разом з тим, відповідно до роз`яснення наданого Радою Суддів України, до зміни системи судоустрою та приведення її у відповідність до нового адміністративно - територіального устрою шляхом утворення, реорганізації чи ліквідації судів, - місцеві загальні суди продовжують здійснювати розгляд справ в межах раніше утворених районів та раніше визначеного адміністративно-територіального устрою, а так як м. Кагарлик, - до реформи було адміністративним центром Кагарлицького району Київської області, - то дану справу слід слухати в Кагарлицькому районному суді Київської області.

Відповідно, враховуючи предмет спору (зняття арешту з нерухомого майна - квартири), враховуючи місцезнаходження нерухомого майна (квартири), та, враховуючи положення ч.ч. 1, 2 ст. 30 ЦПК України, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має місце правило виключної підсудності, - підсудність за місцезнаходженням нерухомого майна.

Сторони по справі:

- позивачем по справі є фізична особа, - ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка місто Кагарлик Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий 18 вересня 2012 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 );

- відповідачем по справі є юридична особа, - Обухівський відділ Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ), (08700, Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 5, Код ЄДРПОУ: 34911011).

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права:

- 07 грудня 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Воловенко Раїси Павлівни для оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В процесі вивчення нотаріусом складу спадкового майна та наданих нею підтверджуючих на це документів, та отримання інформації щодо майна, шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нотаріусом було виявлено наявність зареєстрованого обтяження № 54071848 виданого 26.10.2016 ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 47962,55 грн.

Враховуючи вищевказану інформацію, видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове нерухоме майно, - неможливо, - до зняття арешту.

Тому через дані обставини, щоб подати запит про надання інформації, позивачка ОСОБА_1 звернулась до адвоката Токовенко Сергія Анатолійовича, щоб він представляв її права у адвокатських запитах до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області та до АТ КБ «Приватбанк» відділення у м. Кагарлик Київської області.

Вищевказані установи надали відповіді:

- АТ КБ «Приватбанк» відділення у м. Кагарлик Київської області надав довідку про відсутність боргу від 03.12.2024 р. за вих. № ILSGOЕ24J89JAJSU.

Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області повідомив, що 26.01.2018 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого впровадження на підставі п. 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче впровадження».

Відповідно до ч.1,2 розділу XI правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017 р. № 1829/5 виконавчі провадження перебувають на зберіганні в архіві три роки після чого знищуються.

Враховуючи викладене вище, - станом на момент винесення даного судового рішення, - відсутні правові підстави для вчинення дій щодо реєстрації припинення обтяження 22265871 ( спеціальний розділ) дата реєстрації 11.09.2017 р., - а тому суд вважає, що слід винести рішення, на підставі якого задовольнити позовні вимоги, - з огляду на наступні норми права.

Станом на 03.04.2025 року виконавче провадження завершене, та у відділі державної виконавчої служби, - на виконанні не перебуває.

Враховуючи викладене, - у відділі відсутня можливість зняти арешт з майна.

Таким чином, Позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину, і змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

Як вбачається з матеріалів справи - матеріали виконавчого провадження були знищені.

Відповідно, - на даний час державний виконавець не може винести постанову про скасування заборони на відчуження та зняття арешту.

Згідно положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно положень ст.ст. 1218, 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", - не зумовлює позбавлення особи права користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння і користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосувані норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦП України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четверто п`ятої статті 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, - право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу.

Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ утручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст. 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України яка визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності за винятком обмежень, установлених законом. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу, згідно з якою право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним зі способів захисту права власності є гарантована в ст. 391 цього кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст. 13 цього міжнародно-правового акта, Конвенції, повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції, ст.13 конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що Грунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (є різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Частина 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до п. 1 керівних роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до частини 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини,

За таких обставин, дана цивільна справа підсудна Кагарлицькому районному суді Київської області за місцезнаходження майна, щодо якого заявляється вимога про зняття арешту.

Таким чином, на даний час на належне Позивачці майно безпідставно накладено арешт, чим порушені її майнові права щодо розпорядження власністю.

Отже, на думку суду, - наявність накладеного арешту на майно Позивачки порушує право власності Позивачки на власне майно а саме, - право безперешкодного володіння та розпорядження таким майном, а тому таке право позивачки повинне бути поновлене на підставі наступних норм права.

Норми міжнародного права.

Статтею І Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1497 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 8 Загальної декларації прав людини проголошує, що «кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом», а п. а ст. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права в імперативній формі вимагає від кожної держави учасниці цього Пакту «забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; б) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту».

Право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплене в ч. 1 ст. 55 Конституції України універсальним юридичним засобом відстоювання людиною свого правового статусу в будь-якій конкретній життєвій ситуації.

Судовий захист прав і свобод людини здійснюється в процесуальних формах, передбачених чинним законодавством, а саме, - в порядку цивільного, кримінального, адміністративного, а також конституційного судочинства.

Найбільш місткою формою, пристосованою для безпосереднього захисту порушених прав, - є цивільне судочинство.

Слід зазначити, що даний спір лежить як в площині основного Закону України, - Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, так і норм галузевого права, норм ЦК України.

Отже, що стосується Конституції України, то в даному випадку суд застосовує наступні положення.

- Перш за все слід зазначити, що Конституція України є основною національної правової системи, є юридичною базою для розвитку українського законодавства, правозастосовної діяльності, правосвідомості та правової культури.

Слід зазначити також, що преамбула Конституції України відіграє роль орієнтира у практичній діяльності державних органів і органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, посадових і службових осіб та громадян, визначає загальну лінію правотворчої діяльності, вказує стратегічний напрям конституційного і нормативно правового регулювання в цілому.

Згідно ч. 2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, пряма дія конституційних норм вимагає, що навіть за наявності і при застосуванні поточних конституційних законів та інших нормативно правових актів правозастосовний орган посилався не тільки на них, а спочатку на ту норму Конституції, на розвиток якої або ж на основі якої вони прийняті і діють.

Слід зазначити, що згідно ППВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» суди при розгляді конкретних справ повинні керуватися насамперед нормами Конституції України.

Що ж стосується гарантованості звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, то це положення є втіленням прямої дії конституційних норм щодо судового захисту прав і свобод людини і громадянина, ящо знайшло свій вираз, зокрема в ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно ч. 2 ст. 22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Що стосується вищевказаних положень ст. 41 Конституції України, то слід зазначити, що категорія власності посідає особливе місце в суспільній свідомості та загалом у суспільному житті. Держава зобов`язана забезпечити такий правопорядок шляхом створення ефективного нормативно-правового регулювання відносин власності.

Відповідно, ст. 41 Конституції України на політичному рівні закріплює право кожного її громадянина на власність як на важливий атрибут правової держави і демократичного, громадянського суспільства.

Ці конституційні положення створили фундаментальне підгрунтя для їх подальшого розвитку в цивільному законодавстві України.

Правом власності визнається право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону, незалежно від волі третіх осіб. Це право передбачає для власника можливість на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Отже, ст. 51 Конституції України визначає механізми захисту прав свобод людини і громадянина.

Наявність таких механізмів одна з обов`язкових ознак справді демократичної держави. Особлива роль у захисті прав і свобод належить суду.

Це обумовлено демократичністю і професіоналізмом судового розгляду, який базується на незалежності суду, гласності, змагальності, безпосередності, усності судового процесу, необхідності пред`явлення доказів тощо.

Зміст ст. 55 відповідає міжнародно-правовим стандартам щодо гарантованого захисту основних прав і свобод людини.

Норми ЦК України.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач, як власник майна, має права безперешкодно користуватись та розпоряджатися своєю власністю, таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагать усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю Позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в розпорядженні майном та зняття арешту.

Норми галузевого права, що регулюють діяльність органів ДВС України.

Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діє на час подачі позову) у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно із ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

- отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок борленика має спеціальний режим використання та або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

- надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

- отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

- відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного в частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

- отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову,

- погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

- отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

У всіх інших випадках арешт можсе бути знятий за рішенням суду (ч. 5. ст. 59 «Про виконавче провадження»).

Отже, системний аналіз зазначених положень Закону дає підстави для висновку, що в подібному випадку державний виконавець забезпечує безпосереднє зняття арешту з майна за своєю постановою, яка приймається па підставі відповідного рішення суду, про що зазначено у ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладені фактичні обставини справи та норми права слід відновити безспірне право власності позивачки ОСОБА_1 , - шляхом винесення судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Ст. І Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1497 року (Закон № 475/97-ВР, Стаття 8 Загальної декларації прав людини, ППВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», ст.ст. 8, 21, 22, 24, 41, 55 Конституції України, ст.ст. 316, 317 319, 321, 325, 328, 347, 386 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області, третя особа, - приватний нотаріус Воловенко Раїса Павлівна, - про зняття арешту з нерухомого майна, - задовольнити.

- Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , -

- який було накладено у межах виконавчого провадження № 54071848, - щодо виконання виконавчого напису № 9417, виданого 26.10.2016 року ОСОБА_2 , - про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 47962,55 грн. (виконавче провадження перебувало на виконанні в Кагарлицькому РВ ДВС ГТУ юстиції у Київській області періодом з 06.06.2017 року по 26.01.2018 року, - до винесення виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»), обтяження 22265871 (спеціальний розділ) дата реєстрації 11.09.2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.