Справа № 717/2646/24
Провадження №2-о/523/129/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

Головуючого судді - Бокова О.М.,

з участю секретаря судового засідання - Шаріпової Ю.М.,

заявника - ОСОБА_1 ,

предсставника заявника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №25 в м.Одесі в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 , заінтересована особа - Лівинецька сільська рада, про встановлення факту перебування на утриманні померлого,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із даною заявою, в які просить встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на утриманні ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Лівинці Кельменецького району Чернівецької області не менше одного року до дня його смерті.

Вимоги заяви мотивовані тим, що з 1967 року ОСОБА_3 , яка є бабою заявника проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_4 та з 1976 року перебувала на його утриманні до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, після смерті якої відкрилася спадщина. Заявник з`ясувала, що серед спадкового майна померлої є і право на земельну ділянку, що належала ОСОБА_4 , яка розташована на території Лівинецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області, яку баба заявника успадкувала згідно зі ст. 531 ЦК УРСР. Спадщину після смерті останнього ОСОБА_3 прийняла, вступивши у фактичне управління та володіння спадковим майном.

При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини заявник отримала роз`яснення про те, що для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 необхідно в судовому порядку довести факт перебування її баби ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_4 не менше одного року, як це передбачено ст. 531 ЦК УРСР, а тому заявник і звернулася до суду із даною заявою.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 29.01.2025 року відкрито окреме провадження в цивільній справі, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні заявник та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Крім того надали письмові пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили обставини того, що ОСОБА_3 проживала разом з ОСОБА_4 та разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_7 по день його смерті перебуваючи на його утриманні.

Представник заінтересованої особи - Лівинецької сільської ради в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги визнала та не заперечувала щодо їх задоволення.

Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, дослідивши письмові докази, письмові пояснення осіб, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з вимогами частини 3 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Лівинці Кельменецького району Чернівецької області у віці 78 років помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Україна» розміром 1,71 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0176573 виданого на підставі рішення Кельменецької РДА від 16.10.1997 року за №253.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності застосовуються норми Цивільного Кодексу Української РСР в ред. 1963 року.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Отже, відносини спадкування після смерті ОСОБА_4 регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР.

Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (у ред. 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Судом встановлено, що спадкова справа до майна померлого ОСОБА_4 не заводилася, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №78780992 від 17.10.2024 року.

Згідно зі ст. ст. 529, 530 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Крім того, відповідно до ст. 531 ЦК УРСР 1963 року до числа спадкоємців за законом віднесено непрацездатних осіб, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні зі спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Згідно з положеннями абз. 3 ч. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що: для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст. 531 ЦК УРСР 1963 р.) не менше одного року.

Судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 705/4197/18 (провадження № 61-3116св19).

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування її рідної баби по лінії батька ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_4 не менше одного року до дня його смерті.

Цей факт їй потрібно встановити з метою оформлення спадкових прав на майно, яке належало її рідній бабі по лінії батька ОСОБА_3 .

Відповідно до довідок Лівинецької сільської ради Днісстровського району Чернівецької області №02-01-13/241, №02-01-16/245, №02-01-16/269 від 09.09.2024 року, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де з 1967 року по 2000 рік постійно проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 , 1921 року народження.

Судом також встановлено, що спадкоємці першої або ж другої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якого в свою чергу є ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказане підтверджується їх копіями свідоцтв про народження та копіями свідоцтв про укладення шлюбу.

В судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_8 , який був чоловіком ОСОБА_3 , остання співмешкала без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , до дня смерті останнього, а також перебувала на його утриманні.

ОСОБА_3 була непрацездатною на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , мала поважний вік (78-81 рік).

Крім того, встановлюючи факт перебування ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_4 з 01.12.1999 року по 10.12.2000 року, суд бере до уваги офіційні відомості про розмір пенсії ОСОБА_3 , а також письмові покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили, що ОСОБА_3 перебувала на утриманні ОСОБА_4 у вищевказаний період часу. Суд також ураховує ту обставину, що ОСОБА_3 на момент смерті ОСОБА_4 була непрацездатною, мала більше 78 років, у силу цього самостійно не могла вести господарство. Тому на підставі досліджених у судовому засіданні доказів суд робить висновок, що ОСОБА_3 дійсно перебувала на утриманні спадкодавця ОСОБА_4 з 01.12.1999 року й до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки його допомога їй мала постійний характер, надавалася ОСОБА_4 систематично протягом певного періоду часу, була основним джерелом засобів для існування ОСОБА_3 , навіть попри те, що остання отримувала пенсію.

Отже, суд вважає доведеним факт, про встановлення якого просить заявник, оскільки він підтверджений належними, достовірними та достатніми доказами в їх сукупності.

Також судом встановлено, що заявнику в позасудовому порядку встановити вказаний факт неможливо, тому заяву необхідно задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 76-80, 141, 247, 259, 263- 265, 293, 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 , заінтересована особа - Лівинецька сільська рада, про встановлення факту перебування на утриманні померлого - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на утриманні ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Лівинці Кельменецького району Чернівецької області, у період з 01.12.1999 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 09.04.2025 року

Суддя О.М.Боков