Номер провадження: 22-ц/813/2466/25
Справа № 498/765/23
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н.С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

09 червня 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду з вказаним вище позовом, у якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 62827,04 грн, з яких: сума кредиту 19964 грн, сума процентів за користування кредитом 42863,04 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 04 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4873027 про надання споживчого кредиту.

Вказаний вище кредитний договір укладено позикодавцем та позичальником за наступних умов: сума кредиту 20000 грн, строк кредитування 30 днів, дата повернення кредиту 03 листопада 2021 року, зазначається в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору.

03 листопада 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі 150 грн, з яких 114 грн оплата процентів, 36 грн оплата тіла кредиту, у зв`язку з чим у відповідності до п.1.4 та п.4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 03 грудня 2021 року) із стандартною процентною ставкою 1,90% день.

ТОВ «Авентус Україна» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов кредитного договору, однак ОСОБА_1 надані йому грошові кошти, а також проценти за їх використання не повернув у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 62827,04 грн, з яких: сума кредиту 19964 грн, сума процентів за користування кредитом 42863,04 грн.

17 січня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) було укладено договір факторингу №17.03/23ф, за умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості за електронним договором №4873027 від 04 жовтня 2021 року в розмірі 62827,04 грн, з яких: сума кредиту 19964 грн, сума процентів за користування кредитом 42863,04 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 року в частині, що перевищує 31364 грн, з яких: 19964 грн заборгованість по тілу кредиту та 11400 грн заборгованість по відсоткам по кредиту та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи відповідача щодо не сплати ним будь-яких коштів на користь кредитора урахувавши відомості, відображені у картці обліку договору.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що картка обліку договору не є первинним документом, передбаченим Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХІV та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, який може підтверджувати сплату та/або надходження коштів. Тому матеріали справи не містять належного та допустимого доказу сплати скаржником на користь позикодавця будь-яких коштів на виконання п. 4.2.2 Договору.

Посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зазначає, що нарахування процентів за договором після закінчення строку кредитування, який визначений договором та паспортом споживчого кредиту у 30 днів - є протиправним та безпідставним.

Наголошує, що він не надавав згоду на автопролонгацію строку кредиту, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів зворотнього, тому автопролонгація договору також не відбулось.

Крім того, зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

За п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Всупереч зазначених вимог, в договорі стандартна процентна ставка становить 1,9% в день (п.1.5.) та річна процентна ставка становить 695,40 % річних (п.1.7.1.). Тому, зазначена у розрахунку відповідача заборгованість зі сплати процентів є необґрунтованою та не узгоджується з вимогами вищенаведених норм права.

Тому, підстави для стягнення з нього на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування у період з 04 жовтня 2021 року по 03 листопада 2021 року відсутні.

На вказану апеляційну скаргу ТОВ ФК «Фінтраст Україна» подало відзив у якому просить рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у апеляційній інстанції у розмірі 8000 грн. Як на підставу для відмови у задоволенні апеляційної скарги, позивач посилається на те, що 03 листопада 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі 150 грнз яких 114 грн оплата процентів, 36 грн оплата тіла кредиту, у зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 03 грудня 2021 року) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 03 грудня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії вредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. кредитного договору кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. Отже, нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках Кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов Кредитного договору.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2025 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (77579,39 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди скаржника з висновками суду про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з нього на користь позивача кредитної заборгованості за нарахованими відсотками, то зважаючи на вимоги ч.1 ст. 367 ЦПК України, предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції лише у цій частині.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини у справі.

04 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» (далі- Товариство) та ОСОБА_1 (далі Споживач) укладено в електронній формі договір про надання споживчого кредиту №4873027, за умовами якого Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (пункт 1.2 Договору).

Сума кредиту (загальний розмір) складає: 20000 грн. Тип кредиту кредит (пункт 1.3.).

Строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконує свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору (пункт 1.4. Договору).

Тип процентної ставки фіксована (пункт 1.5 Договору).

Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору (пункт 1.5.1 Договору)

Знижена процентна ставка 0,019 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживачу межах строку, визначеного в п. 1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з цим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації (не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою (пункт 5.1.2. Договору).

Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (пункт 1.6 Договору).

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною процентною ставкою 24079,41% річних; за зниженою ставкою 7,16% річних (пункт 1.7 Договору).

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 31400 грн; за зниженою 20114 грн (пункт 1.8 Договору).

Кошти кредиту надають Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту (пункт 2.1 договору).

Строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, визначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2 договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 договору (пункт 4.1 Договору).

Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно), може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.2.2. договору (пункт 4.1 Договору).

Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із способів, визначених договором (пункт 4.2. Договору).

Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (пункт 4.3.1 Договору).

Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2.Договору (пункт 4.3.2 Договору).

Згідно розділу 11 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін», цей кредитний договір підписано позичальником за допомогою електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора (одноразового пароля) M828980 (номер пароля) (а.с. 20-29).

У вказаний вище спосіб відповідач також підписав і паспорт споживчого кредиту (а.с. 17-18), таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 30).

Згідно листа ТОВ «ФК «Контрактовий дім» за вих №2351 від 20 січня 2023 року, підписаного електронним підписом генерального директора Мурзенка В., проведено успішну операцію з такими реквізитами: ID транзакції 999617454, сума 20000 грн, дата прийняття 04 жовтня 2021 року, номер замовлення 23375606, номер картки НОМЕР_1 (а.с. 59).

З картки обліку договору (фактично розрахунок заборгованості) убачається, що станом на 16 січня 2023 року розмір основного боргу становить 19964 грн, процентів за стандартною ставкою 42863,04 грн, за зниженою 114 грн, платежі 150 грн, з яких 36 грн оплата основного боргу, 114 грн оплата процентів (а.с. 33-56).

17 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №17.01/23-Ф за умовами якого фактор зобовязується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, виключаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 68-72).

Цього ж дня, тобто 17 січня 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» уклали акт прийому-передачі реєстру боржників за вказаним вище договором факторингу (а.с. 73).

З витягу з реєстру боржників до договору факторингу №17.01/23-Ф від 17 січня 2023 року (додаток №1 до договору) убачається, що цей документ містить інформацію про відповідача та кредитний договір, що укладений між ним та ТОВ «Авентус Україна» (а.с. 32).

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, в результаті чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника на користь позивача, який набув права вимоги за кредитним договором. Посилання відповідача на порушення ст. 18 Закону Україні «Про захист прав споживачів» та те, що пункти 1.5 та 1.7.1 договору № 4873027 від 04 жовтня 2021 року є необґрунтованими та не узгоджуються з вимогами вищенаведених норм права, суд відхилив, мотивуючи тим, що під час розгляду справи відповідач не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсними вказаних пунктів кредитного договору, у зв`язку з їх невідповідністю ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому вирішення цього питання в рамках цієї справи неможливо, оскільки виходить за межі заявлених позовних вимог. Рішення в частині судових витрат (судовий збір та правнича допомога), суд мотивував тим, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2147,20 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Щодо таких висновків суду першої інстанції, колегія суддів зауважує про таке.

Як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час її апеляційного перегляду, відповідач не заперечує факт підписання ним кредитного договору, отримання кредитних коштів у розмірі 20000 грн, існування заборгованості у розмірі 31364 грн, з яких 19964 грн заборгованість по тілу кредиту, 11400 грн заборгованість по відсоткам по кредиту, а також наявність у позивача права вимоги на підставі договору факторингу.

Як на підставу задоволення вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, а також несправедливість умов кредитного договору з огляду на положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто неправомірність стягнення з нього на користь позивача процентів за користування кредитом у розмірі 31463,04 грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунку), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2ст. 1069 ЦК України).

Положеннями ч. 1ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язуватися повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦК України).

За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи убачається, що умовами кредитного договору укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 передбачено можливість пролонгації строку користування кредитом за умови здійснення позичальником платежу у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на день здійснення платежу (03 листопада 2021 року) відповідачем сплачено грошові кошти у розмірі 150 грн, частина з яких (36 грн) були внесені у рахунок погашення основного боргу (за тілом кредиту), на підставі чого сума основної заборгованості з 20000 грн зменшилася пропорційно до 19964 грн, інша частина 114 грн була зарахована у рахунок сплати процентів за користування кредитом.

Ураховуючи, що скаржник визнає існування суми заборгованості за кредитом саме у розмірі 19964 грн, доказів усупереч ст. 12,81 ЦПК України, що є його процесуальним обов`язком, на предмет підтвердження не сплати ним коштів у розмірі 150 грн не надає, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що строк користування кредитом було пролонговано на 30 днів, тобто до 03 грудня 2021 року, унаслідок дій відповідача, що відповідає вимогам п.4.2.2 Договору.

Крім того, колегія суддів зауважує, що характер здійснення вказаного вище платежу, а саме сплата відсотків за користування кредитними коштами протягом строку дії зниженої процентної ставки (0,019%), свідчить про те, що позичальник вчиняв дії на виконання умов кредитного договору.

Беручи до уваги, що станом на дату закінчення строку кредиту (з урахуванням попередньої пролонгації), тобто 03 грудня 2021 року у відповідача існувала заборгованість за кредитом, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про те, що строк дії кредиту було правомірно продовжено терміном на 90 днів, тобто 03 березня 2022 року, що узгоджується з положеннями п.4.3.1 кредитного договору.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для визнання окремих пунктів кредитного договору несправедливими, з огляду на те, що відповідач не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору, з огляду на таке.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦК України).

У постанові від 12 лютого 2025 у справі № 679/1103/23 (провадження № 61-92св24) переглядаючи справу за позовом ТОВ "Укр Кредит Фінанс" (далі - ТОВ "Укр Кредит Фінанс") до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, Верховний Суд зробив такі висновки: «під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не спростував доводів ОСОБА_1 щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. При цьому відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів».

Зважаючи на викладене вище, сама по собі та обставина, що відповідачем не заявлено зустрічних позовних вимог про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними, не є перешкодою для суду у перевірці аргументів відповідача на предмет несправедливості умов кредитного договору.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року N 39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року N 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року N 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11 липня 2013 року N 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі N 132/1006/19.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальна заборгованість позичальника за кредитним договором становить 62827,04 грн, з яких: сума кредиту 19964 грн, сума процентів за користування кредитом 42863,04 грн.

Отже у даному випадку, визначений у змісті оспорюваного договору розмір процентів (24079,41% річних) є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), відтак пункт 1.5.1 Договору є несправедливим і суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 %) у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором.

Фактично позивач порушує питання про стягнення з позичальника суми процентів за користування кредитом у розмірі, що у 2 рази перевищує розмір кредиту.

Зважаючи на доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зменшення розміру суми процентів, стягнутих з відповідача на користь позивача за користування кредитом з 42863,04 грн до 11400 грн.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині потрібно змінити, зменшивши розмір стягнутої з

ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суми процентів за користування кредитом з 42863,04 грн до 11400 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на наведені вище висновки апеляційного суду, про часткове задоволення позову, що становить 50% від загальної ціни позову, стягнутий з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позову та витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню з 2147,2 грн до 1073,6 грн та з 8000 грн до 4000 грн відповідно, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ТОВ «Фінтраст Україна» у розмірі 1545,98 грн.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду, як про те просить представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 року в оскаржуваній частині змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» кредитної заборгованості за процентами за користування кредитом з 42863,04 грн до 11400 грн, судового збору за подання позову з 2147,2 грн до 1073,6 грн та витрат на професійну правничу допомогу з 8000 грн до 4000 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1545,98 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

М.В. Назарова