Справа № 163/618/25
Провадження № 2/163/226/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

з участю секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши в підготовчому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської сільської ради про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 просить ухвалити рішення про визнання за нею права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:002:0095 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її діда ОСОБА_2 .

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що за життя дід склав заповіт, яким усе своє майно заповів їй. До складу спадщини увійшла вище вказана земельна ділянка, яка спадкодавцю передана у приватну власність рішенням Рівненської сільської ради № 17/2 від 03.12.1993. Спадщину прийняла шляхом спільного проживання із дідом на момент відкриття спадщини. Інші спадкоємці, які б претендували на спадкове майно, відсутні. На спадкову земельну ділянку виготовила технічну документацію, земельній ділянці присвоєний кадастровий номер :01:002:0095. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку нотаріус відмовив через відсутність реєстрації цього майна у державних органах, тому реалізація її спадкових прав можлива лише в судовому порядку шляхом надання права на завершення приватизації земельної ділянки.

В підготовче засідання сторони не з`явились.

У позовній заяві позивач просила розглянути справу за її відсутності.

Від Рівненської сільської ради електронною поштою надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника ради.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Дослідження матеріалів справи приводить суд до висновку, що заявлені позовні вимоги відповідають положенням ч.ч.1, 2 ст.524, ст.534, п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР 1963 року.

Підставність та обґрунтованість позову об`єктивно доводиться доданими до позову письмовими доказами та наданою приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Каганюком О.Ю. копією спадкової справи № 137/2024.

Зокрема, на підставі цих доказів встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва серії НОМЕР_1 ).

Позивач ОСОБА_1 доводиться спадкодавцю ОСОБА_2 онукою (копії свідоцтв про народження та укладення шлюбу позивача серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження матері позивача від 17.03.2025 №9).

За життя 05 січня 1996 року ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений секретарем Рівненської сільської ради, яким усе своє майно заповів позивачу.

Чинність цього заповіту підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 07.10.2024 № 78631459.

Позивач спадщину прийняла в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР 1963 року шляхом спільного проживання зі спадкодавцем по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки Рівненської сільської ради від 02.10.2024 № 637.

Із витягу з архівної копії рішення сесії Рівненської сільської ради від 03 грудня 1993 року № 17/2 вбачається, що спадкодавцю ОСОБА_2 відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га.

На вказану земельну ділянки позивач виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), відповідно до якої земельній ділянці присвоєний кадастровий номер :01:002:0095.

Постановою приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Каганюка О.Ю. від 19.03.2025 №64/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначену земельну ділянку через відсутність на неї правовстановлюючих документів.

Відмова нотаріуса узгоджується з положеннями ст.67 Закону України «Про нотаріат» та п.4.14, п.4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16 січня 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Отже, ураховуючи дату смерті ОСОБА_2 , до спірних правовідносин у цій справі підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963 року.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Пунктом 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17 зроблено висновок, що «особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , то вважається, що вона набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю за життя.

До складу спадщини після смерті ОСОБА_2 входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яку він розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю.

Таким чином, враховуючи вище вказані положення матеріального та процесуального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, встановлено підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог.

Згідно із ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст.200, 206, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер :01:002:0095, яка згідно з рішенням сесії Рівненської сільської ради Любомльського району від 03 грудня 1993 № 17/2 була безкоштовно передана у приватну власність ОСОБА_2 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору, сплаченого нею згідно із квитанцією АТ «Таскомбанк» № 3276-4102-0393-6475 від 18 березня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про сторін:

позивач ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач Рівненська сільська рада; місце знаходження - вулиця Шкільна 2, село Рівне Ковельського району Волинської області; код ЄДРПОУ - 04332621.

Головуючий : суддя О.С.Павлусь