РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

за участі секретаря с/з - Карпішиної С.С.,

представника позивачів - адвоката Таргонія В.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із указаним позовом, в якому зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Галинівка Хорошівського району Житомирської області потяг скоїв наїзд на гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який від отриманих травм помер. Смертю ОСОБА_4 його матері та сину було завдано моральну шкоду. Зокрема, внаслідок смерті ОСОБА_4 позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну, так і матеріальну, і жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Позивачі не зможуть отримати від нього пораду, не зможуть запросити на святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях. Сталий життєвий устрій позивачів непоправно змінено з незалежних від них обставин. Батьки ОСОБА_3 були розлучені і проживали окремо, проте це не впливало на відносини між батьком та сином, у ОСОБА_5 були близькі, теплі відносини з батьком, часто бачились, спілкувались. Крім втрат, пов`язаних з підтримкою та допомогою, позивачі відчувають біль, страждання, відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості через смерть свого близького.

З урахуванням викладеного, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачі оцінюють розмір відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті по 300 000 грн., яку просять стягнути з відповідача.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 12.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

Від представника відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень проти позову представник зазначила, що АТ «Українська залізниця» не було стороною кримінального провадження №0000040, тому будь-які відомості щодо висновків досудового розслідування у відповідача відсутні. Представник відповідача звертала увагу, що вини працівників АТ «Укрзалізниця» в даному випадку смертельного травмування немає, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження №0000040 від 24.11.2023. Потерпілий опинився зі своєї волі на залізничній колії перед потягом, знехтував Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, перебуваючи в зоні підвищеної небезпеки, свідомо пішов на їх порушення, ігноруючи наближення потягу на значній швидкості, попереджувальні світлові та звукові сигнали машиніста потяга. Крім того, як слідує з постанови від 24.11.2023 про закриття кримінального провадження, при судово-токсикологічному дослідженні крові із трупа виявлено етиловий спирт в концентрації 1,79 проміле, що при житті відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Обставини, на які посилаються позивачі, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до справи. Тому, на переконання представника відповідача, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачами не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку із неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача (а.с. 30-35).

В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив їх задовольнити. Додав, що шкоду заподіяно джерелом підвищеної небезпеки і в цій категорії справ вона відшкодовується незалежно від вини. Щодо розміру моральної шкоди, то позивачі керувалися критеріями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України та у практиці Верховного Суду. Натомість наведена відповідачем у відзиві на позовну заяву практика є неактуальною на час розгляду справи. Адвокат наголосив на тому, що відповідач не довів умислу потерпілого на заподіяння собі шкоди. Немає доказів, що потерпілий хотів заподіяти собі смерть.

Представник відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Додатково указала, що машиніст АТ «Укрзалізниця» не мав умислу заподіяти шкоду потерпілому, протиправна поведінка потерпілого саме і призвела до трагічних наслідків. Також, за словами машиніста, потерпілий сидів на коліях і не реагував на попереджувальні сигнали. Кримінальне провадження закрито, отже в діях потерпілого був умисел.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 (а.с. 11).

ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 12).

З наявних у матеріалах справи копій постанови про закриття кримінального провадження від 24.11.2023, акту №1 від 14.02.2023 службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на Південно-Західній залізниці убачається, що 08.02.2023 року пасажирський поїзд №131 сполученням Дніпро-Львів під керуванням машиніста М62 №1711 ОСОБА_6 здійснив наїзд на ОСОБА_4 , який загинув на місці події (а.с. 9, 36).

Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим 09.02.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), та довідкою про причину смерті від 09.02.2023 (а.с. 6, 18).

08.02.2023 року за фактом настання указаної події внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зареєстроване кримінальне провадження №0000040 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 Кримінального кодексу України, та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчої СВ ВП №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області Мельник Ю.А. від 24 листопада 2023 року закрито кримінальне провадження №0000040 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Як слідує зі змісту постанови, причиною виникнення ДТП з її наслідками є наявність на проїзній частині в темну пору доби нічим не позначеної, малопомітної перешкоди (пішохода ОСОБА_4 ) (а.с. 9-10).

Машиніст тепловоза М62 №1711 ОСОБА_6 під час виникнення дорожньо-транспортної пригоди та наїзду на потерпілого ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця». Тепловоз М62 №1711 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Гречани» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», що підтверджується листом від 19.06.2024 року (а.с. 5).

У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частин першої, другої статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

За частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу глави 82 ЦК України видно, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц, від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17, від 16 грудня 2020 року в справі № № 161/3557/19.

Судом встановлено, що тепловоз М62 №1711 перебуває у власності АТ «Українська залізниця», а машиніст цього потягу, який керував ним при наїзді на ОСОБА_4 , виконував свої трудові обов`язки та перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця».

Отже, АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що відповідач має нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. При цьому, відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення його від відповідальності у зв`язку із тим, що завдання шкоди сталося внаслідок обставин непереборної сили або умислу потерпілого.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, суд вбачає наявність підстав для відшкодування позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральної шкоди, завданої загибеллю її сина та його батька відповідно.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості, а також ураховує глибину фізичних та душевних страждань позивачів через передчасну смерть їх сина та батька відповідно, порушення у зв`язку із цим укладу життя позивачів та, поміж іншим, суд зважує і на факт особистої необережності потерпілого, викликаної невиконанням ним вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що призвело до нещасного випадку.Завдана позивачам моральна шкода спричинила та буде спричиняти протягом усього їх подальшого життя душевні страждання, а відновити становище, яке існувало до смерті рідної у житті позивачів людини, фізично неможливо.

Таким чином, суд, встановивши належним чином дійсні обставини справи на підставі наявних доказів, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення на користь позивачів грошового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із загибеллю сина та батька у розмірі 100 000,00 грн. кожному із позивачів.

При вирішенні даного спору суд, керуючись вимогами ч. 4 ст. 263 ЦК України, враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 травня 2023 року у справі № 453/989/21 (провадження № 61-6952св22).

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 000 грн. за подання позову, від сплати якого відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільнені при зверненні до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в сумі 2 000 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач 1: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 .

Позивач 2: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», адреса: м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5 .

Суддя Д.В. Кузнєцов