ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1964/24

Провадження № 22-ц/820/879/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

за участю: представника відповідача Балюк Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №677/1964/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2025 року, у складі судді Васільєва С.В.,у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 300000 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що в серпні 2020 року від його батька, ОСОБА_2 , йому стало відомо, що 16 серпня 2020 року водій автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 здійснив заїзд на сходи магазину "Банк Пива", що знаходиться на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , чим завдав шкоди позивачеві, як власнику приміщення.

07 вересня 2020 року ОСОБА_2 до Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ст.296 КК України. Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 вересня 2020 року визнано незаконною бездіяльність уповноважених служб Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області та зобов`язано внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, обставини якого викладені у заяві ОСОБА_2

18 вересня 2020 року відомості про вчинене кримінальне правопорушення, які містить заява ОСОБА_2 , були внесені до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000054, яке триває до цього часу.

27 травня 2021 року до ТУ ДБР у м. Хмельницькому Колесником С.М. подано заяву про вчинення працівниками поліції, які здійснюють досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000054, кримінальних правопорушень за ч.1 ст.366, ч.3 ст.382 КК України, діями яких позивачеві та потерпілому ОСОБА_2 завдано та продовжує завдаватись моральна та майнова шкода.

12 липня 2022 року ОСОБА_2 до ТУ ДБР у м.Хмельницькому було подано заяву про вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України, в якій ним було викладено обставини, що свідчать про вчинення відповідальними працівниками поліції кримінальних правопорушень під час здійснення досудового розслідування у КП №0000054.

07 вересня 2022 року на виконання ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2022 року у справі 686/15452/22 відомості про вчинене кримінальне правопорушення, обставини якого викладено в заяві ОСОБА_2 , були внесені до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000233.

Постановою процесуального прокурора матеріали кримінальних проваджень №0000084 від 28.05.2021 та №0000233 від 07.09.2022 об`єднано в одне кримінальне провадження за №0000084.

З початку досудових розслідувань кримінального провадження №0000084 та кримінального провадження №0000233 (більш ніж три роки) слідчими ДБР, що здійснюють досудове розслідування цих кримінальних проваджень, не вчиняються слідчі дії з метою притягнення винних у вчиненні кримінальних правопорушень службових осіб поліції до відповідальності, ними неодноразово приймались рішення про закінчення вказаних кримінальних проваджень, які в подальшому скасовувались судом як незаконні, в порушення вимог ст. 55, 93, 110 КПК України слідчими ДБР або ігноруються заяви про залучення до цих кримінальних проваджень як потерпілих, або за результатом їх розгляду виносяться незаконні постанови про відмову у визнанні потерпілими, які в подальшому неодноразово були скасовані судом, тобто досудове розслідування кримінальних проваджень №0000084 та №0000233 здійснюється неефективно.

Відсутність у позивача процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні №0000084 позбавляє можливості використовувати надані ст. 56 КПК України права, з поміж іншого: подавати докази слідчому; заявляти відводи та клопотання; оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого; знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення; брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях.

Зауважує, що правовою підставою звернення з позовом про відшкодування моральної шкоди є не самі по собі факти оскарження незаконних дій та бездіяльності органу досудового розслідування, а очевидна неефективність та надмірна тривалість кримінальних проваджень №0000084 від 28.05.2021 та №0000233 від 07.09.2022, в подальшому об`єднаних в одне кримінальне провадження за №0000084 внаслідок незаконних дій та бездіяльності слідчих органу ДБР, що здійснюють досудове розслідування цих кримінальних проваджень.

Протягом більше трьох років позивач відчуває абсолютний відчай, тривалі переживання, тривоги, незручності, негативні емоції, стрес, що призводять до втрати душевної рівноваги, для відновлення якої доводиться докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Позивачу доводиться додатково дисциплінувати себе, витрачати набагато більше часу для підтримки необхідного рівня побутового життя, продуктивності, що позначається щоденно на його фізичному та моральному стані.

Окрім цього, порушення законних прав та інтересів призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та порушення стосунків з сім`єю, друзями та знайомими, з якими був змушений проводити менше часу через важкий психологічний та емоційний стан, що вимагає додаткових зусиль для організації життя.

З урахуванням характеру, обсягу й глибини заподіяних позивачу моральних страждань надмірною тривалістю та неефективністю здійснення кримінального провадження, вчинення особами, які здійснюють досудове розслідування даного кримінального провадження, незаконних дій та бездіяльності, вважає, що стягненню з Державного бюджету України на його користь підлягає 300000 грн моральної шкоди, оскільки такий розмір завданої йому моральної шкоди є обґрунтованим, відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не був заявником, таким був його батько ОСОБА_2 , який подавав скарги на рішення та бездіяльність слідчого (при цьому батько позивача був заявником у заяві про вчинення кримінального правопорушення як до ТУ ДБР у м. Хмельницькому, так і до Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області органу, дії/рішення посадових осіб яких і були підставою для звернення до ТУ ДБР у м. Хмельницькому), позивач не був залучений до жодної процесуальної дії, не був відірваний від звичайних занять. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів заподіяння йому моральної шкоди, її розміру та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача (ТУ ДБР у м.Хмельницькому) і заподіяною моральною шкодою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що помилковими є висновки суду першої інстанції про ненадання позивачем доказів заподіяння йому моральної шкоди, її розміру та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача і моральною шкодою, оскільки при подачі позову позивач вказував, що правовою підставою його звернення до суду із позовом є не факт оскарження незаконних дій та бездіяльності органу досудового розслідування, а очевидна неефективність та надмірна тривалість кримінальних проваджень, відсутність слідчих дій з метою встановлення завданих позивачу та потерпілому ОСОБА_2 кримінальними провадженнями збитків. Слідство в об`єднаному кримінальному провадженні №0000084 слідчими ДБР проводиться без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчими усіх наявних у матеріалах провадження доказів. В результаті неефективного та тривалого досудового розслідування позивач пережив та продовжує переживати глибокі душевні та моральні страждання.

Проведення слідчих дій, збирання, перевірка та оцінка доказів, з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, є виключним обов`язком відповідача відповідно до положень КПК України і саме відповідач зобов`язаний провести досудове розслідування швидко, повно, неупереджено та ефективно, при цьому не має жодного значення чи залучались потерпілі до проведення процесуальних дій. Апелянт вказує, що ним неодноразово готувалися та направлялися заяви про залучення його як потерпілого у даних кримінальних провадженнях, про що було подано до суду скаргу на бездіяльність слідчого, направлялися до органів прокуратури клопотання щодо неефективного здійснення досудового розслідування.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано правові висновки Європейського суду з прав людини, практику Верховного Суду, вказану у позовній заяві, та правові висновки у подібних правовідносинах, які підлягають застосуванню.

Вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки доведено факт протиправних дій та бездіяльності відповідача протягом більш як трьох років, а заподіяння позивачу моральної шкоди підтверджується як рішеннями судів, так і подальшою протиправною поведінкою службових осіб органу ДБР після прийняття судом відповідних рішень, якими такі дії та бездіяльність визнавались незаконними.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що Державна казначейська служба України та її територіальні органи у порядку постанови КМУ № 845 від 03.08.2011 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» лише виконує рішення суду про стягнення коштів з Державного бюджету України, а не відповідає за зобов`язаннями Держави або державних органів. Головне управління Казначейства не здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам. Головне управління Казначейства не перебувало із позивачем у цивільно-правових відносинах, а тому не задавало і не могло завдати останньому шкоди. Крім того, зауважує, що судове рішення про стягнення коштів, без встановлених бюджетних призначень законом про Державний бюджет України на відповідний рік, не може бути виконане. Тому, витрати на професійну правничу допомогу можуть бути стягнуті винятково зі сторони у справі, а не з Державного бюджету України та не з Головного управління казначейства.

У відзиві на апеляційну скаргу Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, заперечує проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 . Зазначає, що у в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Тому, суд першої інстанції правильно зробив висновок, що ОСОБА_1 не надано належних і достатніх доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, саме внаслідок дій чи бездіяльності ТУ ДБР у м.Хмельницькому. ОСОБА_1 , який є позивачем у даній справі, не має жодного процесуального статуту у кримінальному провадженні №0000084. Тому, виключно заявник або потерпілий у кримінальному провадженні може мати легітимні очікування і претендувати на компенсацію моральної шкоди, обґрунтовуючи її завдання неефективністю і надмірною тривалістю, і лише за умови, якщо доведе, що поновлення його порушених прав стало неможливим саме внаслідок неефективності досудового розслідування у такому кримінальному провадженні. Звертає увагу суду, що факт скасування, в тому числі неодноразове, постанови слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про безумовну неправомірність дій відповідача і завдання такими діями шкоди позивачу, оскільки таке повинно підтверджуватись обвинувальним вироком суду чи іншим судовим рішенням, в якому встановлено факт незаконності відповідних процесуальних дій.

Позивач ОСОБА_1 повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, апеляційну скаргу підтримує.

Представник відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_3 , заперечуючи проти апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявні не повідомив.

Заслухавши учасника справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що 07 вересня 2020 року батьком позивача - ОСОБА_2 було подано заяву до Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області про вчинення кримінального правопорушення, в якій він виклав обставини, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення за ст. 296 КК України.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2020 року у справі №677/1210/20 задоволено скаргу ОСОБА_2 щодо бездіяльності уповноважених службових осіб Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення, що містить його заява про вчинене кримінальне правопорушення від 07 вересня 2020 року до ЄРДР. Зобов`язано уповноважену особу Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, обставини якого викладені у заяві ОСОБА_2 від 07.09.2020, про що повідомити заявника та розпочати досудове розслідування.

18 вересня 2020 року відомості про вчинене кримінальне правопорушення, які містить заява ОСОБА_2 , були внесені до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000054.

27 травня 2021 року до ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_2 подано заяву про вчинення працівниками поліції (особами, що здійснюють досудове розслідування КП №0000054) кримінальних правопорушень за ч.1 ст.366, ч.3 ст.382 КК України.

28 травня 2021 року першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000084 за частиною 1 статті 366 КК України.

12 липня 2022 року ОСОБА_2 до ТУ ДБР у м. Хмельницькому було подано заяву про вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України, в якій ним було викладено обставини, що свідчать про вчинення працівниками поліції кримінальних правопорушень під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000054.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2022 року у справі 686/15452/22 зобов`язано уповноважених службових осіб територіального управління ДБР, розташованого у м. Хмельницькому у відповідності до ст.214 КПК України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення згідно заяви ОСОБА_2 від 12.07.2022.

07 вересня 2022 року першим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Хмельницькому відкрито кримінальне провадження № 0000233 за частиною 1 статті 367 КК України.

24 жовтня 2022 року слідчим ДБР винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000084, яку за скаргою ОСОБА_2 скасовано ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2023 року у справі №686/8193/21.

У відповідь на скарги на бездіяльність слідчих під час здійснення досудового розслідування КП № 0000084 та № 0000233, листом прокурора Хмельницької обласної прокуратури від 05.09.2023 ОСОБА_2 повідомлено про те, що постановою процесуального прокурора матеріали кримінальних проваджень №0000084 від 28.05.2021 та №0000233 від 07.09.2022 об`єднано в одне кримінальне провадження за №0000084 і процесуальним прокурором з врахуванням доводів, викладених у його заявах, в порядку ст. 36 КПК України слідчому надано письмові вказівки.

07 вересня 2023 року першим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Хмельницькому прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 0000084 від 28.05.2021.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2023 року за скаргою ОСОБА_2 скасовано постанову слідчого першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 07.09.2023 про закриття кримінального провадження № 0000084.

Листом першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури від 15.03.2024 у відповідь на скаргу ОСОБА_2 повідомлено про те, що постановою процесуального прокурора від 30.09.2022 матеріали кримінальних проваджень №0000084 від 28.05.2021 та №0000233 від 07.09.2022 об`єднано в одне кримінальне провадження за № 0000084 і процесуальним прокурором з врахуванням доводів, викладених у заявах від 14.03.2024, в порядку ст. 36 КПК України, слідчому надано письмові вказівки.

Листом ТУ ДБР у м.Хмельницькому від 06 червня 2024 року ОСОБА_2 повідомлено, що в об`єднаному кримінальному провадженні №0000084 проводяться необхідні слідчі дії для встановлення усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим, відсутні потреби вживати заходи реагування, визначені ст. 39 КПК України, серед яких відсторонення слідчого, тощо.

Також судом встановлено, що 12 липня 2022 року позивачем ОСОБА_1 до ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, було подано клопотання про залучення його до кримінального провадження №0000084, як потерпілого.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 серпня 2022 року у справі № 686/3944/22 зобов`язано уповноважену особу на здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні 0000084 від 28.05.2021, відповідно до вимог ст.220 КПК України, розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.07.2022 та повідомити заявника про результати його розгляду по суті заявлених вимог.

Також позивачем до ТУ ДБР у м. Хмельницькому на електронну адресу надіслано заяви від 17.03.2023 та від 05.06.2023 про залучення його як потерпілого до кримінального провадження №0000233.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, її розміру та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача і моральною шкодою, яка завдана позивачу.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями ст.56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 листопада 2020 року у справі №686/10710/18, від 20 вересня 2021 року у справі №686/8422/20, від 25 жовтня 2021 року у справі №686/27099/20, від 15 листопада 2021 року у справі №686/24617/20.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі №466/8242/18 зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року в справі №197/1330/14-ц зазначив, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №750/1591/18-ц вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, позивач посилався на неефективність та надмірну тривалість досудового розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні №0000084 внаслідок чого винних осіб на даний час не притягнуто до кримінальної відповідальності, приниження його честі, гідності і ділової репутації, що призвело до тривалих переживань, тривоги, незручностей, негативних емоцій, стресу, втрати душевної рівноваги, для відновлення якої йому довелося докласти вольові та психологічні зусилля, а тому розмір моральної шкоди оцінив у 300000 грн.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Кримінальні провадження порушувалися за заявою не позивача у справі, а його батька ОСОБА_2 , який в подальшому подавав скарги на рішення та бездіяльність слідчого, а позивач ОСОБА_1 не був залучений до жодної процесуальної дії. Тому, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди тривалим розглядом кримінальних проваджень за фактом звернення ОСОБА_2 як до ТУ ДБР у м.Хмельницькому, так і до Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області, та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіяною моральною шкодою.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, оскільки суди у кожній справі виходили з конкретних обставин справи та доказів, наданих сторонами. Вирішення питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди та визначення її розміру вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи.

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту та розміру завданої йому моральної шкоди, а також відсутній причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та завданою шкодою.

За встановлених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2025 року.

Судді: Т. В. Спірідонова

Р. С. Гринчук

А. М. Костенко