Провадження №2/367/2087/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

23 квітня 2025 року м.Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Чернової О.В.,

за участі секретаря Шпильового Р.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через свого представника Ланового Є.М. звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування підстав звернення до суду вказує, що 21.04.2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» Пітликом В.П. було подано заявку на отримання кредиту №103444211. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на веб-сайті Товариства.

ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов Договору про споживчий кредит, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті.

Таким чином між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №103444211 від 12.04.2021 р. і на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані грошові кошти на картковий рахунок в сумі 8 000,00 грн.

Проте, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин, внаслідок чого 29.07.2021 року згідно умов Договору відступлення прав вимоги №05Т ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №103444211 від 21.04.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача.

В подальшому, 24.01.2022 ТОВ «Діджи Фінанс» та позивач ТОВ «ФК «Пінг-Понг» уклали Договір факторингу №1/15, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №103444211 від 21.04.2021 рокуна загальну суму в розмірі 28520,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000,00 грн, за відсотками в сумі 19 000,00 грн. та заборгованістю за комісією в розмірі 1520,00 грн..

У зв`язку з чим, позивач через свого представника звернувся до суду за захистом порушених прав з вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача вищевказаної суми заборгованості.

Ухвалою суду від 17.12.2024 року провадження по справі було відкрито, її розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надійшло.

02.12.2024 року представник відповідача адвокат Радченко-Онатій Н.М, подала до суду відзив, в якому відповідач не заперечував факту укладання 21.04.2021 року договору про споживчий кредит №103444211 з ТОВ «Мілоан» та отримання кредитних коштів в розмірі 8000,00 грн, проте, заперечував проти нарахування з боку кредитора відсотків за користування коштами та комісії, які у відповідності до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не підлягали нарахуванню та, відповідно стягненню.

Вказала, що при оформленні кредиту, та додатково у червні 2021 року, відповідач повідомляв ТОВ «Мілоан» про свій статус військовослужбовця та між сторонами було досягнуто згоди про сплату ОСОБА_1 лише тіла кредиту в розмірі 8000,00 грн., що 29.06.2021 року останнім було зроблено.

У зв`язку з викладеним, просила відмовити у задоволенні позовних вимог та вирішити питання про розподілу судових витрат.

06.12.2024 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому спростовував твердження відповідача про наявність підстав звільнення від нарахування відсотків та комісії за користування кредитом, оскільки доказів на підтвердження цього не було надано ані первісному кредитору, ані долучено до матеріалів справи. Доказів, що могли підтвердити факт домовленості відповідача з первісним кредитором про погашення лише тіла кредиту не надано. Вказав, що згідно наданого первісним кредитором розрахунку, 29.06.2021 року відповідачем було погашено прострочені відсотки по кредиту в розмірі 8000,00 грн..

Зазначив, що право на пільги, передбачені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають, серед інших, саме мобілізовані позичальники.

Крім того, сторонами подано заперечення на позовну заяву, пояснення, у яких заперечували проти викладеного іншою стороною та наполягали: позивач на задоволенні позову, відповідач на відмові у позові.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, оцінивши та з`ясувавши обставини справи, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 21 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №103444211, відповідно до умов якого останньому видано кредитні кошти в розмірі 8000.00 грн..

Факт укладення договору та отримання кредитних коштів відповідачем не оспорювався та був визнаний у поданому відзиві на позовну заяву.

Відповідно до п.1.5.1 Договору встановлено комісію за надання кредиту, яка становить 1520,00 грн. та нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом становлять 3000,00 грн. та нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2. Договору).

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.6.)

Тип процентної ставки - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього договору (пункт 1.7.).

Позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1.-1.5.2. договору в термін (дату), вказаний у п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною в п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п.1.6. договору, в сумі та на умовах, визначених в п.2.3 договору (пункт 2.2.1.).

Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору (пункт 2.2.2.).

Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначена в п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну(базову) встановлену п.1.6 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди позичальника ( пункт 2.2.3.).

Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3. кредитного договору.

Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів ( послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2. договору (пункт 2.3.1.1.).

Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування (пункт 2.4.1.).

У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця (пункт 4.2.).

Відповідно до додатків №1 та №2 до договору про споживчий кредит №103444211 від 21.04.2021 року (графік платежів, паспорт споживчого кредиту) встановлено дату платежу 06.05.2021 року, до сплати: кредит в розмірі 8000,00 грн, комісія за надання кредиту в сумі 1520,00 грн та проценти в сумі 3000,00 грн, а разом 12 520,00 грн.

Із договору відступлення прав вимоги №05Т від 29 липня 2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» та витягу з реєстру боржників до цього договору вбачається, що ТОВ «Мілоан» відступило, а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №103444211 від 21.04.2021 року на загальну суму в розмірі 28520,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000,00 грн, за відсотками в сумі 19 000,00 грн. та заборгованістю за комісією в розмірі 1520,00 грн..

На підставі договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» відступило на користь позивача ТОВ «Пінг-Понг» право грошової вимоги до боржників, що зазначені у відповідних реєстрах.

Як вбачається з витягу із Додатку до вищевказаного договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №103444211 від 21.04.2021 року на загальну суму в розмірі 28520,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000,00 грн, за відсотками в сумі 19 000,00 грн. та заборгованістю за комісією в розмірі 1520,00 грн..

Згідно ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його використання.

На підставі ст.1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається договором.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» у редакції, чинній на момент укладання Договору між ТОВ «Мілоан» та відповідачем 21.04.2021 року, військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються

Статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» було доповнено ч.15 згідно підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року № 1275-VІІ.

Пунктом 3 Прикінцевих положень вказаного Закону передбачено поширення дії підпункту 3 пункту 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

При цьому п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26.12.2018 у справі №522/12270/15, від 14.05.2021 у справі №502/1438/18, від 24.02.2022 у справі №591/4698/20, від 12.05.2022 у справі №336/512/18, від 18.01.2023 у справі №642/548/21.

Застосування приписів п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.

Положення п.15 ст.14 Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.

Так, військовослужбовці, визначені пунктом 15 статті 14 Закону, які мають кредитні зобов`язання перед банками, мають право на встановлені законодавством пільги, а саме:

1) звільнення від сплати відсотків за користування кредитом;

2) звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту.

Вказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Зазначене узгоджується з постановами Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц.

Так, представником відповідача до відзиву на позовну заяву додано копію довідки за формою 5 Військової частини НОМЕР_1 за №8055 від 28.11.2024 року, відповідно до якої старший лейтенант ОСОБА_1 , з 20.07.2016 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Крім того, згідно виданої в/ч НОМЕР_1 НГУ довідки №276 від 04.06.2020 в період з 02.02.2020 по 10.05.2020 року ОСОБА_1 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів м.Сєвєродонецьк Луганської області.

Отже, відповідач користується пільгами, передбаченими ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», тому нарахування процентів за користування кредитом суперечить вимогам закону.

Та обставина, що відповідач не надав первісним кредиторам вказаної інформації, не змінює його статусу та не надає права ТОВ «Мілоан» нараховувати проценти за умовами кредитного договору.

До того ж, як вбачається із договору, відповідачем було вказано, що він є військовослужбовцем.

Відтак, заперечення позивача в цій частині не можуть бути прийняті судом до уваги.

Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, проте оспорюваними пунктами кредитного договору позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Ухвала колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 24 березня 2021 року містить посилання на три судові справи з аналогічними до спірних правовідносини: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20) та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20).

Проте у справах №583/3343/19 та №361/392/20 Верховний Суд дійшов висновку про визнання недійсною умови кредитного договору, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту на підставі положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а у справі № 194/1387/19 Верховний Суд зробив висновок про нікчемність такої умови кредитного договору згідно частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У зв`язку з чим відповідач не звільняється від сплати одноразової комісії за видачу кредиту.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч.ч.1, 2, 3, 4, 8 ст.83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із наданого первісним кредитором розрахунку вбачається, що 29.06.2021 року ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості здійснив оплату в розмірі 8000,00 грн., що еквівалентно тілу кредиту, яка первісним кредитором зарахована в рахунок погашення процентів по кредиту.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору з первісним кредитором ТОВ «Мілоан» користувався пільгами, передбаченими ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача комісії за видачу кредиту в розмірі 1520,00 грн.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи в сумі 129,11 грн., виходячи з такого розрахунку: 1520,00 грн. (сума задоволених позовних вимог) * 100 % / 28520,00 грн. (ціна позову) * 2422,40 грн (понесені судові витрати) = 129,11 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 247, 263-265, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280-285, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» заборгованість за договором про споживчий кредит №103444211 від 21.04.2021 року у розмірі 1520 (одна тисяча п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» витрати по сплаті судового збору в сумі 129 (сто двадцять дев`ять) гривень 11 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова Компанія «Пінг-Понг», , місцезнаходження за адресою: місто Київ, Рибальська, будинок 22.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: О.В. Чернова