Справа № 392/1576/24
Провадження № 2/392/206/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Бадердінової А.В., секретар судового засідання Покуц І.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 189545107 від 29.04.2021 року в розмірі 69652,00 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

В обґрунтування позову, посилається на те, що 29.04.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 189545107 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Згідно умов даного договору відповідач зобов`язався повернути позику, сплатити проценти за користування позикою в порядку та на умовах , визначених цим договором.

28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (Додаток№10).

28.11.2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 (Додаток№ 11). При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 року між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року(Додаток № 12). В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01.

31.12.2021 року сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (Додаток №13). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

31.12.2022 року сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року (Додаток №14). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

31.12.2023 року сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (Додаток №15).Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №137 від 08.06.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 41 316,00 грн (Додаток №16).

Тобто, право вимоги за кредитним № 189545107 від 29.04.2021 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 08.06.2021 року, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 137.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року (Додаток №17). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 69652,00 грн. (Додаток № 20).

20.08.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу № 200824 відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (Додаток № 21). Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 200824 від 20.08.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 69652,00 грн, (Додаток № 22). Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 200824 від 20.08.2024(Додаток №23).

В ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 189545107 від 29.04.2021 перейшло до Позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до Відповідача в розмірі 69652,00 грн.

Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором №189545107 від 29.04.2021, становить - 69652,00 грн., яка складається з наступного: 22000,00 грн - заборгованість по кредиту; 47652,00 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

Зазначив, що договір укладено шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав товариства. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25.09.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал», зазначивши, що він не укладав жодного кредитного договору, а вказаний кредитний договір є шахрайством вчиненим невідомими особами відносно фінансової установи, що підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000981. Про шахрайство ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було повідомлено, однак вказаний позов показує, що вказана установа була учасником даної схеми заволодіння коштами. Посилаючись на правові позиції Верховного Суду зазначив, що договір наданий позивачем начебто укладено строком на 7 днів. Продовження строку дії договору чи переукладання договору начебто не було. Нарахування процентів за договором після спливу 7 днів, тобто, після 05.05.2021 року є неправомірним. Позивачем не надано жодного доказу щодо підтвердження, з якими саме Умовами був ознайомлений відповідач, і чи відповідають такі Умови, тим, що додані до позову. До суду не надано жодного документа первинного бухгалтерського обліку, до позову надано лише розрахунок, який взагалі не є і не може бути доказом. Виписку відповідача по банківському рахунку позивачем також не надавалось. Тобто, наявність боргу не підтверджується жодними документами, а лише твердженнями представника позивача.

У відповіді на відзив, представник позивача позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

На доведення своєї позиції вказав, що 29.04.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № 189545107, який підписано електронним підписом шляхом введення коду MNV224АN, який було направлено Відповідачу 29.04.2021 року 18:20:18 на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів - НОМЕР_1 , одноразовий персональний ідентифікатор № MNV224AN введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 29.04.2021 року 18:22:26. Вчинення Відповідачем вказаних вище дій і зміна даних в системі Товариства є проставленням електронного підпису в Електронному Договорі Одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Акцепт договору позичальником ОСОБА_1 підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: MNV224AN, час відправки ідентифікатора позичальнику 29.04.2021 18:20:18 на номер телефону НОМЕР_1 . Доказами накладеннями електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QR- код - матричний код (двовимірний штрих-код), який містить інформацію щодо підписанта електронного договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою, сканера штрих-коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації Договору Позичальника. Зазначений QR-код знаходиться вкінці Договору № 189545107 від 29.04.2021. Також підтвердженням накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є Довідка щодо дій позичальника в Інформаційно- телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», в якій вказані особисті дані Позичальника, які він самостійно зазначив при поданні заявки на отримання грошових коштів в кредит від 29.04.2021, час: подання заявки на кредит, відправлення договору позичальнику, підписання договору та перерахування грошових коштів позичальнику. Отже, Позивачем доведено, що Договір укладено в належній формі.

Зазначив, що нарахування суми заборгованості за кредитним договором здійснювалося з урахуванням умов договору. Строк дисконтного періоду сплив 06.05.2021 року, нарахування за базовою ставкою відбулися до 03.08.2021 року включно, тобто нарахування відбувалися 90 днів.

Після відступлення права вимоги ТОВ «Таліон плюс» (договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 41316,00 грн. Після відступлення права вимоги 08.06.2021 року, відсотки продовжували нараховуватись відповідно до п. 1.7.2. Кредитного договору (2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним). При відступлені прав вимоги 31.07.2023 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до боржника на загальну суму 69652,00 грн. Надалі 20.08.2024 право вимоги за даним кредитним договором перейшло до позивача та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем жодних нарахувань не здійснювалось. Звернув увагу суду, що підготовлені розрахунки не суперечать один одному та узгоджується з іншими доказами у справі, зокрема із витягами Реєстру прав вимоги № 137 від 08.06.2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, Реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року та Реєстру Боржників від 20.08.2024 року до Договору факторингу №200824 від 20.08.2024 року. Зазначив, що відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у повному розмірі та в строки, передбачені кредитним договором, зокрема, доказів, що спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, вважає, що вартість виконаних робіт представником Відповідача є завищеною, необґрунтованою такою, що не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України є неспівмірною зі складністю справи та документально не підтверджена.

Представник позивача подав 29.04.2025 року заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, не заперечив проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач подав заяву, зареєстровану судом 16.12.2024 року за вх. № 12949, відповідно якої просив справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги не визнає, позицію виклав у відзиві.

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 29.04.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 189545107, за умовами якого товариство зобов`язалося надати кредит на суму 22 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» (п. 1.1. Кредитного договору).

За умовами п. 1.2. Кредитного договору кредит надається строком на 7 днів від дати отримання кредиту Позичальником (дисконтний період).

У пп. 1.4.1. - 1.4.2. п. 1.4. Кредитного договору передбачено, зокрема, що за користування кредитом протягом дисконтного періоду Позичальниця зобов`язана сплачувати Кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються у наступному порядку:

- виключно на період строку, визначеного у п. 1.2. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою у розмірі 620,50% річних, що становить 1,70% від суми кредиту за кожний день користування ним;

- за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою у розмірі 620,50% річних, що становить 1,70 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Кредитний договір разом з Графіком розрахунків, що є Додатком № 1 до договору (а.с. 20-25), підписані електронним підписом Позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора.

На підтвердження укладення Кредитного договору позивачем надано до суду довідку щодо дій Позичальниці в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якій зазначено, що Кредитний договір був підписаний відповідачкою 15 січня 2021 року о 13:04:58 з використанням одноразового ідентифікатора MNV224AN, направленого йому 29.04.2021 року, о 18:22:26 на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів (а.с. 38-39).

Встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитні кошти за Кредитним договором у сумі 22000,00 грн надало у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 хх-хххх-0459 , реквізити якого були надані останнім з метою отримання кредиту, що підтверджується платіжним дорученням № 584da2ab-1e46-4fbe-9e0d-40095a8abf93 та електронним повідомленням керівника напрямку взаєморозрахунків з партнерами та платіжними системами управління супроводження безготівкових розрахунків юридичних та фізичних осіб Департаменту супроводження банківських операцій АТ «ТАСКОМБАНК» Левчук Т. з додатками (а.с. 57).

28.11.2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Клієнт) було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 61-67).

Згідно з п. 1.3. Договору № 28/1118-01 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до п. 8.2. Договору № 28/1118-01 строк дії цього договору закінчується 28.11.2019 року.

Як вбачається зі змісту наявних у матеріалах справи копій Додаткових угод №№; 19, 26, 27, 31, 32 до Договору № 28/1118-01 строк дії цього договору неодноразово продовжувався його сторонами, зокрема, додатковою угодою від 31.12.2023 року № 31 - до 31.12.2024 року включно (а.с. 72,73-79,83,84,85).

Крім того, відповідно до укладеної між Фактором та Клієнтом Додаткової угоди від 31.12.2020 року № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору №28/1118-01 у новій редакції. Зокрема, сторони погодили, що за п. 4.1. Договору №28/1118-01 у новій редакції наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до Боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором, здійсненого TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога», вбачаються наступні дані по кредиту: дата видачі 29.04.2021 року, строк - 7, сума - 22 000,00 грн, дата продажу 08.06.2021 року, всього до сплати за період з 29.04.2021 року по 08.06.2021 року - 22000,00 грн тіла кредиту та 19316,00 грн процентів за користування кредитом (а.с. 118-119).

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 137 від 08.06.2021 року до Договору №28/1118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до Боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором у загальній сумі 41316,06 грн, з яких: 22000,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 19316,00 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 86-88).

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалось відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язалось їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 89-94).

03.08.2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2022 року (а.с. 98).

Відповідно до додаткової угоди № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, укладеної між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», згідно умов якої строк дії договору продовжено до 30.12.2024 року.

Як вбачається з витягу з реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 року, до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором у загальній сумі 69652,00 грн, з яких: 22000,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 47652,00 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 100-103).

20.08.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 200824, за умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язалось відступити ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» зобов`язалось їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 104-110).

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 2000824 від 20.08.2024 року ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором у загальній сумі 69652,00 грн, з яких: 22000,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 47652,00 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 114-116).

Аналогічна інформація щодо розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором відображена у розрахунку заборгованості, виконаного TOB «Таліон Плюс» (а.с. 120-121).

Випискою з особового рахунка за кредитним договором № 189545107 підтверджується, що станом на 27.08.2024 року заборгованість за вказаним кредитним договором не погашена та становить 69652,00 грн, з яких: 22000,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 47652,00 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 122).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором виконало належним чином та у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, натомість відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за Кредитними договорами належним чином не виконав, кредитні кошти у повному обсязі та у межах встановлених строків кредитування Позичальникові не повернув.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 не визнає факту укладення даного договору (оскільки його було укладено шахрайським шляхом), вказує на невірний розмір нарахованих відсотків за користування кредитом та відсутність документів первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують наявність боргу.

Щодо укладення договору від імені ОСОБА_1 та заволодіння кредитними коштами іншою особою шахрайським способом у розмірі 22000,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до відзиву, відповідач зазначає, що він надав доступ до свого акаунту Приват 24, особі на ім`я ОСОБА_2 , яка в подальшому створила інтернет карту і отримала кошти, які перерахувала на інший рахунок після чого карта була видалена.

Згідно з п. 14.3. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів і порядок здійснення операцій з їх використанням визначені Положенням № 164.

Відповідно до п.16 розділу І Положення № 164 власник рахунку здійснює контроль за рухом і цільовим використанням коштів за операціями з використанням платіжних інструменті.

Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 136 розділу VI Положення №164 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктам 138 розділу VI Положення № 164 встановлено, що емітент зобов`язаний забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).

За загальним правилом цивільного судочинства зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Операції щодо карткового рахунку були здійснені лише після ідентифікації та підтвердження динамічним паролем, тобто кожна операція забезпечена авторизацією та ОТР - паролем для входу в комплекси та підтвердження платежів, які надсилалися на номер мобільного телефону ОСОБА_1 та були доступні лише відповідачу.

На думку суду у діях банку відсутня вина щодо неналежного виконання зобов`язань з обслуговування рахунку та надання банківських послуг, а також відсутній взаємний зв`язок між діями банку та наслідками, що настали для відповідача.

Щодо матеріалів кримінального провадження № 0000981 від 11.06.2021 року, відкритого за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, суд вважає, що ухвала слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда в справі № 404/4398/21 від 18.06.2021 року за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність службових осіб Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області щодо невнесення ними відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, не є належним доказом на підтвердження доведення обставин вчинення злочину щодо укладення договору від імені ОСОБА_1 , та заволодіння кредитними коштами іншою особою шахрайським способом у розмірі 22000,00 грн, оскільки такі доводи можуть бути підтверджені лише вироком суду, який набрав законної сили, та не може бути підтвердженням вини позивача у здійсненні вказаних дій щодо відповідача.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що ОСОБА_1 самостійно надав доступу до свого фінансового аканта Приват24 третім особам, тому відповідальність за це має нести відповідач, як користувач банківських послуг.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №524/3979/16-ц, зазначивши, що банк не несе відповідальність за збитки від операцій, здійснених до його повідомлення про зняття грошових коштів з його карткового рахунку.

Щодо укладення ОСОБА_1 кредитного договору № 189545107 від 29.04.2021 року та ознайомлення з його умовами, судом встановлено наступне.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до прийнятого Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідач ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписується відповідно до абз. 2 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію, а саме: шляхом введення у спеціальному полі під Акцептом, який містить усі істотні умови Договору, Одноразового ідентифікатору, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка могла стати активною лише після введення Одноразового ідентифікатора. Зазначений ідентифікатор згенерований Товариством в Інформаційно-телекомунікаційній системі та був надісланий Відповідачу в СМС - повідомленні.

Одноразовий персональний ідентифікатор № MNV224AN направлено відповідачу 29.04.2021 року 18:20:18 на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів - НОМЕР_1 , одноразовий персональний ідентифікатор № MNV224AN введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 29.04.2021 року 18:22:26. Вчинення Відповідачем вказаних вище дій і зміна даних в системі Товариства є проставленням електронного підпису в Електронному Договорі Одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Акцепт договору позичальником ОСОБА_1 підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: MNV224AN, час відправки ідентифікатора позичальнику 29.04.2021 року 18:20:18 на номер телефону НОМЕР_1 . Доказами накладеннями електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QR- код - матричний код (двовимірний штрих-код), який містить інформацію щодо підписанта електронного договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою, сканера штрих-коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації Договору Позичальника. Зазначений QR-код знаходиться вкінці Договору № 189545107 від 29.04.2021 року.

Також підтвердженням накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є Довідка щодо дій позичальника в Інформаційно - телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», в якій вказані особисті дані Позичальника ОСОБА_1 , які він самостійно зазначив при поданні заявки на отримання грошових коштів в кредит від 29.04.2021 року, час: подання заявки на кредит, відправлення договору позичальнику, підписання договору та перерахування грошових коштів позичальнику.

Отже, як вбачається з матеріалів справи договір підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», відповідач отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з Договором на Сайті Товариства в Особистому кабінеті.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів кредитного договору, які були оформлені сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Щодо доводів відповідача про ненадання позивачем документів первинного бухгалтерського обліку в якості доказу наявності боргу, суд зазначає наступне.

Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 року, по справі № 278/2177/15-ц визначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з ч. 3 зазначеної статті Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Разом з тим, як зазначено у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Крім того, відповідно до п. 44.1 Податкового кодексу України, облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, ведуть на підставі первинних документів, регістрів бухобліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Банківські первинні документи залежно від виду операції та типу контрагентів поділяють на касові та меморіальні. Перші (прибуткові та видаткові) підтверджують здійснення операцій із готівкою, а другі використовують для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів із рахунків та внутрішньобанківських операцій (п.п. 4.5, 4.6). До них належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами НБУ).

Первинні документи банку складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України (на паперових носіях або в електронній формі). До їх обов`язкових реквізитів віднесено: назву документа (форми); дату й місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст й обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) й інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Окрім них, до обов`язкових реквізитів первинних документів, що використовуються для розрахунків (окрім перелічених вище), також належать: назва одержувача коштів; номери рахунків; назва банку (одержувача та платника коштів); сума операції (цифрами й словами) суму операції може бути відображено лише цифрами, якщо цей документ формують за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами НБУ.

Інформацію, наведену в первинних документах, систематизують у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри бухобліку повинні містити назву, період реєстрації операції, прізвища й підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. До регістрів бухобліку належать й особові рахунки та виписки з них, які банки також повинні складати на паперових носіях чи в електронній формі.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Судом встановлено, що позивачем до матеріалів справи додано платіжне дорученням № 584da2ab-1e46-4fbe-9e0d-40095a8abf93, яке є належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за договором № 189545107 від 29.04.2021 року.

Таким чином судом встановлено, що доводи відповідача ОСОБА_1 , вказані ним у відзиві та покладені на обґрунтування позиції щодо невизнання позовних вимог, не знайшли свого підтвердження та є такими, що спростовані наданими суду документами.

Разом з тим, суд виснує наступне.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитору зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

Вказані норми не встановлюють імперативної вимоги щодо передання первісним кредитором новому кредитору оригіналів первинних документів як умови переходу права вимоги, отже, і наявності оригіналів цих документів у нового кредитора.

Передання таких документів має на меті перевірку існування у первісного кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків.

Обставина не передання новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, створює певні ризики для нового кредитора, пов`язані з невиконанням боржником своїх зобов`язань на користь саме нового кредитора.

Однак відсутність передання новому кредитору таких документів не може вказувати на відсутність передання права вимоги взагалі.

Водночас вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відповідно до ст. 517 ЦК України не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва). Зазначені вимоги випливають з різних правових підстав на не є взаємозалежними.

Отже, для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.

У постановах Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі № 905/306/17, від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Отже, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за яким набуває новий кредитор.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15.04.2024 року у справі № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26.05.2022 року у справі № 362/3705/20).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на те, що він є кредитором відповідача за кредитним договором № 189545107 від 29.04.2021 року, укладеним боржником з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», право вимоги від якого перейшло спочатку до ТОВ «Таліон Плюс», потім до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», і вже на підставі Договору факторингу до позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 року.

28.11.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 року між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, якою сторони продовжили строк договору до 31.12.2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції.

31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, якою сторони продовжили строк договору до 31.12.2023 року, інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, якою сторони продовжили строк договору до 31.12.2024 року, інші умови договору залишилися без змін. В даній додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року було доповнено пунктом 11.10 та викладено розділ 3 договору викласти в новій редакції.

Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Пунктом 1.2. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до Договору, а саме - реєстрах прав вимоги.

Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку цього Договору (п.4.1. Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року).

У якості додатків до вказаного Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року позивачем надано: додаток № 1 Реєстр прав вимог (Форма); додаток № 2 Повідомлення боржника за кредитним договором (Форма); додаток № 3 Акт повернення права вимоги (Форма).

Однак, будь яких доказів про включення прав вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 189545107 від 29.04.2021 року, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» суду не надано.

Додані до договору додатки не містять будь якої інформації (ПІБ позичальника; ідентифікаційний номер позичальника; валюта кредиту; загальна сума боргу; залишок заборгованості по основному боргу; банк, що надав кредит (первісний кредитор); номер кредитного договору) про передачу ТОВ «Таліон Плюс» прав вимоги серед інших боржників і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 189545107 від 29.04.2021 року у розмірі заборгованості.

При цьому, суд враховує, що представником позивача подано до суду клопотання про доручення доказів, зареєстроване судом за вх. № 4240 від 29.04.2025 року, відповідно якого долучив до матеріалів справи платіжні інструкції в національній валюті:

- від 01.08.2023 року № 4484, платник ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримувач ТОВ «Таліон Плюс», сума 2586694,30 грн, призначення платежу: оплата за відступлення права вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 10 від 31.07. 2023 року та договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року;

- від 20.08.2024 року № 60, платник ТОВ «Юніт Капітал» отримувач ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», сума 491135,99 грн, призначення платежу: оплата за право грошової вимоги згідно договору факторингу № 200824 від 20.08.2024 року.

Таким чином, зазначеними платіжними інструкціями підтверджується оплата прав грошової вимоги здійснена на підставі відповідних договорів факторингу укладених між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і в подальшому між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал».

За встановлених обставин відсутності Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, Акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги, не надання доказів на підтвердження оплати за договором факторингу, позивачем не доведено набуття ТОВ «Таліон Плюс» та, як наслідок, в подальшому ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 189545107 від 29.04.2021 року, укладеними між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і цим боржником.

Таким чином, через відсутність в матеріалах справи належних доказів переходу до ТОВ «Таліон Плюс» прав вимоги за Договором Факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 189545107 від 29.04.2021 року, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором є передчасними, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал»», що має наслідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідач просив суд стягнути з позивача на його користь, понесені ним судові витрати, при цьому вказав, що витратив на професійну правничу допомогу щодо складення процесуальних документів 3000,00 грн та планує витратити 20000,00 грн на представництво адвоката в суді.

Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, підтверджуються наданими: договором про надання професійної правничої допомоги від 17.10.2024 року; квитанції до прибуткового ордера № 246 від 17.10.2024 року на суму 3000,00 грн, платник: ОСОБА_1 , підстава : договір від 17.10.2024 року .

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 та 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Представник позивача у відповіді на відзив вказав, що на його думку, вартість виконаних робіт представником відповідача є завищеною, необґрунтованою такою, що не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України є неспівмірною зі складністю справи та документально не підтверджена.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Разом з тим, суд приймає до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру та приймати до уваги конкретні обставини справи.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18.

Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Верховний Суд у постанові від 25.07.2023 року у справі № 340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям.

Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, оцінюючи характер правової допомоги (послуги) у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справ та керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає, що характер спірних відносин у справі не є складним, судова практика у цій категорії справ є сталою, суд враховує, що дана справа є справою незначної складності, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів; справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми та містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування; враховуючи що справа розглядалася судом за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, тому вважає, що з урахуванням принципу розумності та справедливості, співмірною до обсягу цих послуг є сума відшкодування в розмірі 1500 грн, саме така сума правничої допомоги підлягає стягненню на користь позивача.

Нормами ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладена керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 6, 81, 141, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст. 509, 525, 526, 530, 536, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, віднести на рахунок позивача.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

- позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4а, офіс 10, ;

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Альона Володимирівна Бадердінова