справа № 759/936/24 головуючий у суді І інстанції Ул`яновська О.В.
провадження № 22-з/824/565/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
ПОСТАНОВА

іменем України

(додаткова)

28 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні заяву представника Неурядової громадської організації «Естонська рада у справах біженців» в особі Представництва НПО «Естонська рада у справах біженців» в Україні, адвоката Клименка Артема Ростиславовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Неурядової громадської організації «Естонська рада у справах біженців» в особі Представництва НПО «Естонська рада у справах біженців» в Україні про скасування наказів про накладання дисциплінарних стягнень у вигляді доган, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ № 75-к від 16 жовтня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення (догани) до менеджера моніторингу та оцінки ОСОБА_1 ».

Скасовано наказ № 78-к від 18 жовтня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення (догани) до менеджера моніторингу та оцінки ОСОБА_1 ».

Скасовано наказ № 82-к від 23 жовтня 2023 «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до менеджера моніторингу та оцінки ОСОБА_1 ».

Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера моніторингу та оцінки Представництва НПО «Естонська рада у справах біженців» в Україні з 23 жовтня 2023 року на 31 травня 2024 року і формулювання підстави звільнення з «підстава передбачена пунктом 3 статті 40 КЗпП України» на «у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України».

Стягнуто з Неурядової громадської організації «Естонська рада у справах біженців» в особі Представництва НПО «Естонська рада у справах біженців» в Україні, на користь ОСОБА_1 , 93 692,30 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, яка включає в себе обов`язкові податки та збори.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Неурядової громадської організації «Естонська рада у справах біженців» в особі Представництва НПО «Естонська рада у справах біженців» в Україні на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 5 904,80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 80 500,00 гривень.

27 березня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника Неурядової громадської організації «Естонська рада у справах біженців» в особі Представництва НПО «Естонська рада у справах біженців» в Україні адвоката Клименка А.Р., про ухвалення додаткового рішення.

Заява обґрунтована тим, що 05 лютого 2025 року Київським апеляційним судом ухвалено постанову у справі № 759/22881/23, проте всупереч вимогам підп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, у постанові не вирішене питання розподілу судових витрат, понесених зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а тому просить розподілити судові витрати сторін понесенні ними у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнути з позивача на користь відповідача 27 073,71 грн.

Дослідивши матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення, заслухавши доповідь судді доповідача та пояснення представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Отже, розподіл судового збору у справі здійснює суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. У разі, якщо судом не було прийнято рішення щодо розподілу судового збору або інших судових витрат, суд за заявою учасників справи чи з власної ініціативи повинен ухвалити додаткове рішення (постанову) зі справи, яким вирішити відповідне питання.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції має містити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статті 15 ЦПК України.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі № 910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 27 073,71 грн.

На підтвердження понесення таких витрат представник відповідача надав копію додаткового договору № 5-337 від 29 липня 2024 року, копію рахунку № АО-00011 від 09 вересня 2024 року, копію платіжної інструкції № 7460 від 11 вересня 2024 року, копію рахунку № АО-00013 від 18 жовтня 2024 року, копію платіжної інструкції № 8153 від 24 жовтня 2024 року, копію звіту № 7-462 від 22 листопада 2024 року, копію акту № 7-464 від 22 листопада 2024 року та додатковий договір № 5-603 від 12 березня 2025 року до договору 5/1325 від 29 грудня 2023 року.

Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з неспівмірності заявленої суми складності справи чи обсягу виконаної роботи від сторони позивача до апеляційного суд не надходило.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Разом з цим, проаналізувавши наведений у клопотанні про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих відповідачу адвокатом Клименком А.Р. послуг, а також подані документи, апеляційний суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) відповідає критерію розумності та є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

В той же час з матеріалів справи вбачається, що апеляційним судом фактично відмовлено позивачу в задоволенні однієї позовної вимоги, а саме про скасування наказу № 74-к від 13 жовтня 2023 року. Відмова в позові у вказаній частині обґрунтована законністю вказаного наказу та відсутністю підстав до задоволення позову.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні вимог про скасування наказу № 83-к від 23 жовтня 2023 року та поновлення на роботі, апеляційний суд виходив з того, що на момент ухвалення судом рішення у справі строк трудового договору закінчився, що робить неможливим поновлення позивача на посаді. При цьому судом апеляційної інстанції встановлено незаконність звільнення позивача, а відтак і Наказу № 83-к від 23 жовтня 2023 року в частині звільнення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що відмова в задоволенні позову в частині скасування Наказу № 83-к від 23 жовтня 2023 року та поновлення позивача на посаді не була викликана безпідставністю вимог позивача, а була спричинена виключно закінченням строку укладеного між сторонами контракту, що фактично свідчить про обґрунтованість вимог позивача.

З наведеного можна дійти висновок, що відмова в задоволенні позову в зазначеній частині не була наслідком надання відповідачу правової допомоги адвокатом Клименко А.Р., а була викликана об`єктивними причинами, які настали зі спливом терміну дії контракту, на що представник відповідача в суді не посилався.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що заявлені представником відповідача - адвокатом Клименком А.Р. витрати на правову допомогу, в частині, що відповідає вимогам позивача про скасування Наказу № 83-к від 23 жовтня 2023 року та поновлення позивача на роботі відшкодуванню не підлягають.

За таких обставин, заява представника відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу в сумі 27 073,71 грн.підлягає частковому задоволенню, а саме пропорційно до позовної вимоги, в задоволенні якої позивачу відмовлено в зв`язку з безпідставністю, а саме вимоги про скасування наказу № 74-к від 13 жовтня 2023 року.

З огляду на заявлення позивачем семи позовних вимог і прийняття судом рішення про відмову в задоволенні у зв`язку з не обґрунтованістю однієї вимоги, апеляційний суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно до позовних вимог в задоволенні яких позивачу було відмовлено, а саме 9 024,56 грн. (63171,98/7).

На підставі викладеного, керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 270, 381, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника Неурядової громадської організації «Естонська рада у справах біженців» в особі Представництва НПО «Естонська рада у справах біженців» в Україні, адвоката Клименка Артема Ростиславовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Неурядової громадської організації «Естонська рада у справах біженців» в особі Представництва НПО «Естонська рада у справах біженців» в Україні, місце знаходження: м. Київ, вул. Є. Чикаленка, 21, оф. 32, ідентифікаційний код 26574230 витрати на правову допомогу у розмірі 9 024,56 (дев`ять тисяч двадцять чотири) гривні 56 копійок.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.