КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/6745/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6753/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року у складі судді Ішуніної Л.М.,

у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал») звернулося у суд із позовом у якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 23 620 грн 62 коп, 3 % річних - 2 093 грн 38 коп, інфляційні втрати - 10 602 грн 84 коп та вирішити питання судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що 05 серпня 2014 року в газеті "Хрещатик" № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал", в подальшому перейменованим у ПрАТ "АК "Київводоканал", як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - повідомлення) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) (далі - Договір-1), відповідно до якого ПрАТ "АК "Київводоканал" зобов`язується надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строк і на умовах, що передбачені договором.

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ "АК "Київводоканал" для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідачі є споживачами послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) на підставі договору, оскільки після розміщення Повідомлення та Договору у вищевказаній газеті, на адресу позивача - ПрАТ "АК "Київводоканал", жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідачів не надходило.

31 травня 2021 року на офіційному вебсайті позивача (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ "АК "Київводоканал" про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (у подальшому зі змінами від 30 вересня 2021 року та від 31 грудня 2021 року) (далі - Договір-2), у зв`язку з чим з 01 липня 2021 року вказаний договір вважається укладеним. Відповідно до вказаного договору позивач зобов`язується своєчасно надавати споживачеві послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а споживач зобов`язується оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, що передбачені договором.

Відповідачі в порушення умов договорів та вимог чинного законодавства, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 серпня 2016 року по 31 січня 2023 року послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не виконали належним чином, внаслідок чого у останніх виникла заборгованість (з урахуванням розміру внеску встановленого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та плати за абонентське обслуговування) у розмірі 23 620 грн 62 коп.

Крім того, у зв`язку з простроченням оплати зазначених платежів, відповідачі зобов`язані сплатити на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" 3 % річних у сумі 2 093 грн 38 коп та інфляційні втрати - 10 602 грн 84 коп.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року позов ПрАТ «АК «Київводоканал» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат в загальній сумі 33 764 грн 41 коп та в рівних частинах витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 496 грн 12 коп, тобто по 832 грн 04 коп з кожного.

В апеляційній скарзі ПрАТ "АК "Київводоканал" посилаючи на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане рішення суду в частині у стягненні 3% річних у розмірі 331 грн 92 коп, інфляційних втрат в сумі 2 220 грн 51 коп, судового збору у розмірі 187 грн 88 коп та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ "АК "Київводоканал" задовольнити повністю. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Вказує, що позивачем заявлені вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, які за своєю суттю та правовою природою мають компенсаційний характер та покликані відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі викладеного вважає, що посилання суду першої інстанції на пункт 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19) є безпідставним, оскільки норма регулює заборону нарахування штрафних санкцій споживачам за несвоєчасне здійснення платежів за надані житлово-комунальні послуги, що передбачено зокрема статтею 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Безпосередньо в апеляційній скарзі позивач заявляє клопотання про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам строк для подання відзиву та призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. А тому клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомлення сторін задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року оскаржується позивачем лише в частині незадоволених позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 17 березня 2020 року по 31 січня 2023 року, а тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (№ 530-IX від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню з виключенням з періоду обрахунку періоду з 01 серпня 2016 року по 16 березня 2020 року, протягом якого штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки закону.

Проте, колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що частиною сьомою статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у редакції від 24 червня 2004 року, яка була чинна на час спірних правовідносин, було визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

05 серпня 2014 року в газеті "Хрещатик" № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариствам "Акціонерна компанія "Київводоканал", що перейменоване на приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору.

Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ "АК "Київводоканал", для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідачі є споживачами послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 .

З ордеру № 005168 серія Б на жиле приміщення від 07 вересня 2005 року убачається ОСОБА_1 разом з сім`єю з 4-х осіб займають вище вказане житлове приміщення.

13 лютого 2017 року між позивачем та ОСОБА_1 , було укладено договір 1025278 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньо будинкових систем).

Відповідно до пункту 1.1. Договору ПрАТ "АК "Київводоканал" зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньо будинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

За змістом пункту 3.1 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо відмови ОСОБА_1 та припинення ПрАТ "АК "Київводоканал" надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Натомість, згідно розрахунку заборгованості по сплаті за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 серпня 2016 року по 31 січня 2023 року у відповідачів виник борг за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 22 908 грн 84 коп, 77 грн 14 коп за несплату внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку та 634 грн 64 коп заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування, що разом складає 23 620 грн 62 коп.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 179 Житлового кодексу України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За правилами статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно положень пунктів 1, 5, 10 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Окрім того, згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що за період з 01 серпня 2016 року по 31 січня 2023 року відповідачі своєчасно не вносили плату за послуги з водопостачання та водовідведення, в результаті чого утворилась заборгованість.

Ці обставини підтверджуються долученими до справи доказами, які надано позивачем, у свою чергу відповідачі не скористалася правом подати докази на спростування заявлених вимог та належного виконання зобов`язання по сплаті за спожиті комунальні послуги.

З огляду на те, що відповідачі, як установив суд першої інстанції, прострочили виконання грошового зобов`язання, вони на вимогу позивача у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України зобов`язані сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.

Задовольняючи частково вимоги позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат суд першої інстанції послався на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (№ 530-IX від 17 березня 2020 року), яким заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Між тим, районний суд неправильно витлумачив зміст указаного закону.

Так, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року зі змінами "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин.

Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (№ 530-IX від 17 березня 2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року зі змінами, з 19 грудня 2020 року до 31 березня 2022 року встановлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штраф і пеня - це різновиди неустойки.

Тобто, Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (№ 530-IX від 17 березня 2020 року) звільняє боржника саме від сплати неустойки на вказаний період.

У той же час, чинним законодавством крім заходів відповідальності штрафного характеру (таких як неустойка), передбачаються заходи відповідальності компенсаційного характеру.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Про звільнення від даних мір відповідальності в Законі України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (№ 530-IX від 17 березня 2020 року) не вказано.

Таким чином, на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (№ 530-IX від 17 березня 2020 року) боржник під час дії карантину та протягом 30 днів після його закінчення звільняється від сплати неустойки.

При цьому, боржник, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити передбачені статтею 625 ЦК України інфляційні втрати за весь час прострочення і 3 % річних від простроченої суми, оскільки вказаним законом, на який послався суд першої інстанції, не врегульовано питання звільнення на період дії карантину та 30 днів після його закінчення від сплати передбачених частиною другою статті 625 ЦК України виплат.

Отже, на вказані обставини та норми закону суд першої інстанції увагу не звернув, не встановив правову природу неустойки (штраф, пеня) та акцесорних, компенсаційних виплат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 331 грн 92 коп, інфляційних втрат у сумі 2 220 грн 51 коп. за період з 17 березня 2020 року по 31січня 2023 року.

Згідно розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення ПрАТ "АК "Київводоканал" за період з серпня 2016 року по січень 2023 року, інфляційні втрати та 3 % річних після 24 лютого 2022 року не нараховано.

Відтак заявлені позивачем вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як зазначено в частині 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині згідно з вимогами частини першої статті 376 ЦПК України та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

З урахуванням зазначеного, резолютивну частину рішення суду першої інстанції слід викласти у новій редакції.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

З урахуванням задоволення апеляційної скарги з відповідачів на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 236 грн 66 коп, з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" задовольнити.

Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року в частині незадоволених вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат скасувати виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (, місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А) заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 23 620 грн 62 коп, 3 % річних в розмірі 2 093 грн 38 коп та 10 602 грн 84 коп інфляційних втрат, а всього 36 316 грн 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"(, місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А) 6 710 грн судового збору, тобто по 2 236 грн 66 коп, з кожного.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: