Справа № 485/610/25
Провадження №2/485/319/25
РІШЕННЯ

іменем України

30 квітня 2025 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючий - суддя Соловйов О.В.,

секретар судового засідання Гусарова І.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Горохівської сільської ради Миколаївської області про визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

встановив:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_2 , за яким останні роки вона здійснювала догляд. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке, окрім іншого, складається з земельної ділянки площею 1,0 га переданої для ведення особистого підсобного господарства, розташованої в межах території Горохівської сільської ради Миколаївської області. У дядька є син ОСОБА_3 , але він не прийняв спадщину не прийняв. ОСОБА_4 сестра, її мати ОСОБА_5 та ще один брат ОСОБА_6 померли. Таким чином, вона є спадкоємцем п"ятої черги за законом після смерті дядька та прийняла спадщину, інші спадкоємці крім неї відсутні. Однак, при зверненні до Снігурівської державної нотаріальної контори, їй було відмовлено в оформленні спадкових прав у зв"язку з тим, що нею подано правовстановлюючий документ, який посвідчує право постійного користування землею, а не право власності спадкодавця.

Не погоджуючись з відмовою нотаріуса, просить визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 1,0 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої в межах території Горохівської сільської ради Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті дядька ОСОБА_2 .

У підготовче засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Позивачка у поданій заяві просила про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, також просила не стягувати з відповідача понесені судові витрати.

Представник відповідача згідно з поданою заявою також просив справу розглядати у відсутність представника Горохівської сільської ради Миколаївської області, позовні вимоги позивача визнають.

Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у підготовчому судовому засіданні.

У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новософіївка Баштанського району Миколаївської області помер дядько позивачки по лінії матері ОСОБА_2 , що підтверджується наданим свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 19 липня 2024 року (а.с. 9).

Родинні відносини з померлим дядьком підтверджуються наданими копіями свідоцтвами про народження матері позивачки за дівочим прізвищем як " ОСОБА_7 " та померлого ОСОБА_2 з даними відомостей про батьків, які підтверджують їх родинні відносини як рідних сестри та брата (а.с. 12-13), свідоцтвом про укладення шлюбу матері позивачки на підтвердження зміни дівочого прізвища з " ОСОБА_8 " на " ОСОБА_9 " (а.с.14), та свідоцтвом про народження позивачки та свідоцтвом про її шлюб щодо підтвердження зміни прізвища зі " ОСОБА_9 " на " ОСОБА_10 " (а.с. 15-16).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 1,0 га наданої для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Горохівської сільської ради Миколаївської області (колишньої Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області), яка йому належала на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-МК № 014735, виданого Баратівською сільською Радою народних депутатів Снігурівського району Миколаївської області 02 грудня 1996 року на підставі рішення виконкому Баратівської сільської ради від 13 червня 1996 року № 23, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 2234 (а.с.10).

Як вбачається з копії спадкової справи № 1/2025, заведеної Снігурівською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 09 січня 2025 року після смерті ОСОБА_11 , позивачка прийняла спадщину за законом після смерті дядька шляхом подання відповідної заяви в шестимісячний строк, яку нотаріусом прийнято та зареєстровано в книзі спадкових справ 09 січня 2025 року за № 1, справа у спадковому реєстрі зареєстрована за № 73489548. Інші спадкоємці за матеріалами спадкової справи відсутні. Згідно довідки начальника Горохівської сільської військової адміністрації №03/01-02-30/25 від 06 січня 2025 року, на час смерті ОСОБА_11 був зареєстрований та проживав за адресою по АДРЕСА_1 , разом з ним за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований (а.с. 33-41).

31 січня 2025 року постановою завідувача Снігурівською державною нотаріальною конторою Коваль Ю.В. позивачці відмовлено у прийнятті документів для оформлення спадщини за законом на земельну ділянку, надану в постійне користування для ведення особистого підсобного господарства, розміром 1,0 га після смерті ОСОБА_2 у зв"язку з тим, що нею надано документ, який посвідчує право постійного користування землею, а не право власності спадкодавця (а.с. 17).

Як визначено у п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права.

Відповідно до ст. 7 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин далі Закон № 561-XII), постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону № 561-XII, сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами, зокрема, для особистого підсобного господарства.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст.23 Закону № 561-XII).

У ст. 56 Закону № 561-XII зазначено, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара.

01 січня 2002 року набрав чинності ЗК України від 25 жовтня 2001 року, згідно з ч.1 ст. 92 якого право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Суд бере до уваги позицію ВП ВС у постанові від 23 червня 2020 року у справі №179/1043/16-ц, яка з урахуванням позиції ВП ВС, висловленій у постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 прийшла до наступного висновку.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 1 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою (постанова ВП ВС від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18).

Статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У п"яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (ст.1265 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунках - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини - ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що право постійного користування землею відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані, а також те, що позивачка ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті дядька ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем в порядку спадкування права постійного користування земельною ділянкою.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На вимогу позивача, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 4, 13, 81, 141, 142, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Горохівської сільської ради Миколаївської області про визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку спадкування за законом після смерті дядька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 1,0 га, для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Горохівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області (колишньої Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області), яка належала померлому на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-МК № 014735 виданого 02 грудня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 2234.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 30 квітня 2025 року.

Суддя О. В. Соловйов