Справа № 291/128/25
Провадження №2/291/210/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Федорчук І.В.,

за участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.П.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ружинського районного суду Житомирської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що він ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.10.2019 по 07.06.2021 року. Шлюб розірвано рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 07.06.2021 справа 291/322/21. Підставою для розірвання шлюбу стала його позовна заява про розірвання шлюбу тому, що шлюбні стосунки припинені в одноосібному порядку його колишньою дружиною з липня 2020 року. Між ними було втрачено взаєморозуміння і взаємоповага, деякий час проживали оремо (він у брата, а його колишня дружина з іншим чоловіком). Таким чином фактично сім`я станом на липень 2020 року припинила своє існування. Спільних дітей не мають і майна на той час не мали. При спільному проживанні ОСОБА_2 не працювала, утримання сім`ї (та її доньки від іншого шлюбу) здійснювалося за його кошти та за допомоги його рідних.

У зв`язку з тим, що позивач перебував на службі в ДСНС України та не мав власного житла (проживав у орендованому) скористався Державною програмою та отримав житло на умовах фінансового лізингу в липні 2020 року. Починаючи з дня підписання договору фінлізингу і по цей час сплачував щомісячно передбачені договором платежі одноосібно з отриманої заробітної плати, та отримував відповідну компенсацію, передбачену договором, від органу забезпечення житлом - з місця служби, що підтверджується відповідними довідками про доходи, у тому числі авансовий платіж у сумі 25710,00 сплачено ним особисто з власного грошового забезпечення. Колишня дружина ОСОБА_2 зовсім ніяких грошових коштів за об`єкт фінансового лізингу не сплачувала.

З липня 2020 року і по теперішній час з ОСОБА_2 не спілкувалися і місце її перебування йому невідоме.

У жовтні 2024 року його було переведено по службі в інший підрозділ ГУ ДСНС у Київській області, отже змінився орган забезпечення житлом і виникла необхідність внести зміни в договір фінлізингу для подальшого виконання умов договору. Але при попередньому спілкуванні з нотаріусом який посвідчував договір та має посвідчувати зміни у договір йому стало відомо, що нотаріусу для посвідчення змін у договір необхідна письмова згода колишнього подружжя (чоловіка/дружини), тому що в той період перебування у шлюбі навіть коли спільно не проживали його заробітна плата з якою сплачував лізингові платежі може розглядатися як спільне майно. Оскільки тривалий час з колишньою дружиною не спілкуємося та місце її перебування йому невідоме, будь-які засоби зв`язку в нього відсутні, нотаріус порадила як єдиний вихід із ситуації звернутися до суду з відповідною заявою про визначення частини коштів сплачені ним - особистою власністю.

Оскільки в період з липня 2020 - по липень 2021 до судового рішення про розлучення вони спільно з ОСОБА_2 не проживали, не спілкувалися, жодних стосунків не підтримували відтак ОСОБА_2 жодних справ по домашньому спільному господарству і подружніх обов`язків не виконувала, а тому вважає, що кошти отримані ним (грошове забезпечення) вважаються його власними, та частина сплачених лізинговох платежів за відповідний період вважає своєю власністю.

Враховуючи наведене, просить суд визнати:

-особистою його приватною власністю грошові кошти у сумі 69417,04 грн. сплачені за умовами договору № ДК 202000597 та в період з серпня 2020 по липень 2021;

-особистою його приватною власністю грошові кошти у сумі 46277,99 грн. отримані ним за умовами договору № ДК 202000597, як компенсацію від органу забезпечення житлом в період з серпня 2020 по липень 2021;

-особистою його приватною власністю грошові кошти у сумі 25710,00 грн. сплачені ним, як авансовий платіж за договором ФЛ 202000082.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у позовній заяві, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзиву та будь-яких заяв чи клопотань від неї до суду не надходило.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , надав суду показання, що є давнім знайомим позивача, був гостем на його весіллі з відповідачкою в кінці 2019 року, також вони з позивачем та його дружиною підтримували дружні стосунки на початку 2020 року, а в подальшому зі слів позивача та його рідних свідку стало відомо, що у позивача погіршилися відносини з відповідачем та станом на середину 2020 року вони спільно не проживали.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , надав суду показання, що є давнім знайомим позивача, був гостем на його весіллі з відповідачкою в 2019 році, йому відомо, що позивач та його дружина не прожили довго у шлюбі, і на скільки йому відомо зі слів позивача та його рідних станом на середину 2020 року вони вже спільно не проживали.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 23.10.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві за актовим записом №3010.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 07.06.2021 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8).

03.07.2020 між Управлінням забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державною іпотечною установою та ОСОБА_1 , укладено Договір про компенсацію частини лізингових платежів № ДК202000597 (а.с.11-24).

Предметом договору, згідно пп.1.1. визначено надання державної підтримки на придбання доступного житла Орган забезпечення житлом здійснює компенсацію частини лізингових платежів за рахунок коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством, шляхом їх перерахування на поточний рахунок ДІУ, вказаний у пункті 9 цього Договору.

За змістом пп.1.2., 1.3. Договору, житлом є 3 (трьох) - кімнатна квартира загальною площею 95,5 квадратних метрів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Житло). Вартість Житла, що передається ДІУ Заявнику у фінансовий лізинг становить 2 455 305,00 грн. (Два мільйона чотириста п`ятдесят п`ять тисяч триста п`ять гривень 00 коп.), без ПДВ.

За змістом пп. 1.4 Договору, вартість житла, що підлягає компенсації частини лізингових платежів, згідно Порядку та цього Договору, становить 2 429 595,00грн. (Два мільйона чотириста двадцять дев?ять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять гривень 00 коп.), без ПДВ. Вартість перевищення нормативної площі Житла (вартість понаднормативної площі житла є різницею між вартістю Житла, що передається у фінансовий лізинг, та вартістю житла, яка відповідає нормативній площі житла та підлягає компенсації частини лізингових платежів, згідно Порядку) сплачується Заявником авансовим платежем за власний рахунок.

03.07.2020 між Державною іпотечною установою та ОСОБА_1 було укладено Договір фінансового лізингу №ФЛ202000082, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хильою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 907 (а.с.25-38).

Розділом 1, пп. 1.1. Договору визначено предмет договору, згідно якого Лізенгодавець зобов`язується передати Лізингоодержувачу в строкове плати володіння та користування об`єкт житлової нерухомості, що належить Лізингодавцю на права власності, та передати його у власність Лізингоодержувачу на умовах, визначених Договором, а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти об`єкт житлової нерухомості володіти та користуватися ним протягом усього строку фінансового лізингу, та після повно виконання умов договору та сплати всіх лізингових платежів набути його у власність підставі Договору.

Відповідно до пп. 3.1. п.3, яким визначено порядок використання, утримання та технічного обслуговування Предмету Лізингу, Лізингодавець надає згоду на те, що в Предметі лізингу можуть бути зареєстровані та проживатимуть такі особи: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Донька - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Зазначені в цьому пункті Договору особи набувають рівних з Лізингоодержувачем прав та обов`язків щодо користування Предметом лізингу.

Лізингоодержувач несе відповідальність перед Лізингодавцем за порушення умов Договору особами, які проживають разом із ним. Реєстрація місця проживання Лізингоодержувача та осіб, які проживагимуть разом з ним за адресою розташування Предмету лізингу здійснюється у порядку, встановленому законодавством України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Статтею 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Положеннями статті 57 СК України, визначено майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Так, зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини 6 статті 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

У сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц.

Як установлено судом, під час перебування у шлюбі з 23.10.2019 по 07.06.2021, між Державною іпотечною установою та ОСОБА_1 03.07.2020 було укладено Договір фінансового лізингу №ФЛ202000082, тож майно, набуте сторонами за час шлюбу, за цим Договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач указує, що в період з липня 2020 - по липень 2021, вони спільно з відповідачем ОСОБА_2 не проживали та подружніх стосунків не підтримували, а тому вважає, що кошти отримані ним (грошове забезпечення) за час перебування у шлюбі вважаються його власними, та частина сплачених лізинговох платежів за відповідний період вважає своєю особистою власністю, водночас на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано суду жодних достатніх та допустимих доказів, не надано відомостей щодо встановлення режиму окремого проживання подружжя.

Показання свідків суд відхиляє, оскільки вважає їх недостатніми, неналежними та не достовірними доказами, адже такі не можуть бути самі по собі беззаперечними та достатніми доказами на підтвердження обставин окремого проживання позивача з відповідачем саме на час придбання майна яке позивач вважає своєю особистою власністю, оскільки такі мали б підтверджуватися і іншими доказами, а саме документами та не можуть бути достовірно підтверджені поясненнями свідків.

Як, викладено у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №161/5372/17, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах. Схожа позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 127/21552/17.

Водночас матеріали справи, містять відомості, що спростовують твердження Позивача про припинення шлюбних відносин з відповідачем в період з липня 2020 - по липень 2021, оскільки на час укладення позивачем Договору фінансового лізингу №ФЛ202000082 від 03.07.2020, відповідно до пп. 3.1. п.3, яким визначено порядок використання, утримання та технічного обслуговування Предмету Лізингу, Лізингодавець надав згоду на те, що в Предметі лізингу можуть бути зареєстровані та проживатимуть такі особи: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Донька - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зазначені в цьому пункті Договору особи набувають рівних з Лізингоодержувачем прав та обов`язків щодо користування Предметом лізингу.

Тобто, на час укладення позивачем Договору фінансового лізингу №ФЛ202000082 від 03.07.2020 було передбачено, що окрім позивача там можуть бути зареєстровані та проживатимуть, зокрема дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не може свідчити про погіршення відносин між сторонами, а навпаки підтверджує їх проживання у шлюбі та спільне планування поліпшення житлових умов, побуту.

З огляду на вказане, оскільки доказів на підтвердження обставин окремого проживання позивача з відповідачем, в період з липня 2020 - по липень 2021, на час укладення позивачем Договору фінансового лізингу №ФЛ202000082 від 03.07.2020, матеріали справи не містять, а самі по собі показання свідків не можуть підтверджувати вказані обставини, без надання відповідних доказів, підстави для задоволення позову відсутні.

У зв`язку з відмовою у позові, судові витрати по справі, у відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд залишає за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення суду складено 01 травня 2025 року.

Суддя І.В. Федорчук