Справа № 215/3435/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі головуючого, судді - Квятковського Я.А.

за участю секретаря - Ковалєвської С.А.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Биканова Ірина Миколаївна, - про встановлення факту, визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

16.09.2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою, з урахуванням поданих змін від 15.09.2023, до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю.

В обґрунтування своїх вимог заявник ОСОБА_3 вказує, що вона з початку січня 2016 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 . За час їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу був придбаний гараж № НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі «Сєвєр-2» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області за спільні кошти позивача і ОСОБА_6 для спільного користування. 31.05.2020 року між позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір позики, відповідно до якого гр. ОСОБА_7 надав ОСОБА_3 позику-грошові кошти у сумі 13500 доларів США для купівлі автомобіля на аукціоні США, його розмитнення, ремонт та реєстрацію на території України. Варіант особистої участі у придбанні, розмитненні та реєстрації автомобіля ОСОБА_3 не розглядався, оскільки на переконання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , останній володів усіма питаннями з придбання авто з аукціону у США та і взагалі добре розбирався в автівках, натомість у ОСОБА_3 такі пізнання були відсутні. За результатами проведення у вересні 2020 року у США аукціону і був придбаний автомобіль HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , митне оформлення на території України якого, відбулося 28.10.2020 року згідно митної декларації. Всі процедури вона доручила ОСОБА_6 , якому для цього передала свої кошти , в т.ч. отримані в борг кошти 28.05.2021 було зареєстровано право власності на цей автомобіль за ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги за законом є син спадкодавця ОСОБА_5 та батько ОСОБА_4 . До спадщини увійшло належне лише їй майно - автомобіль і 1/2 частина гаража, придбаного спільно.

На підставі викладеного, заявник ОСОБА_3 просить суд встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2016 по день смерті останнього. Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 автомобіль HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 . Здійснити поділ спільного сумісного майна ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - цегляного гаражу, розташованого у автогаражному кооперативі "Север-2", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 110, визнавши за ОСОБА_3 в порядку поділу право власності на 1/2 частину вище вказаного гаража. На підтведження вказаного просила допитати свідків, оглянути копії фотознімків та переписки в мобільному месенджері.

27.09.2022 року ухвалою суду у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 20.10.2022.

30.11.2022 року ухвалою суду зупинено провадження по справі до набрання законної сили судового рішення, у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

18.09.2023 проваджння у справі відновлено.

14.12.2023 ухвалою суду прийнято до розгляду змінену позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Биканова Ірина Миколаївна. - про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю, підготовче судове засідання відкладено на 07.02.2024 року.

07.02.2024 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_8 про витребування доказів з Територіального сервісного центру МВС № 1248 щодо транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

20.03.2024 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_9 про витребування доказів у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Биканової І.М.

22.04.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд на 04.06.2024.

Позивач у судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі. Вказував, що автомобіль було придбано виключно за власні кошти, гараж придбали за спільні кошти.

Представник позивача позов підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не зявився, надав заяву , якою позов визнав в повному обсязі.

Представника відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Вказував на відсутність достовірних доказів придбання автомобіля за особисті кошти позивачки.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Сукупністю належних і допустимих доказів встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована у АДРЕСА_1 , а.с.17.

ОСОБА_3 з березня 1997 року працює на ПрАТ «Північний ГЗК», її дохід за 2021 рік склав 202931,97 грн., а.с.31-33.

Згідно акту від 30.04.2022 ОСОБА_3 і ОСОБА_6 проживали однією сімєю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з січня 2016 по 23.02.2022 року, а.с.25.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а.с.24.

Право власності на автомобіль HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстровано 28.05.2021 за ОСОБА_6 , а.с.26.Згідно відповіді територіального сервісного центру МВС №1248 від 27.08.2022 року 28.05.2021 року на підставі посвідчення митниці від 28.10.2020 року в ТСЦ 1248 було проведено реєстрацію транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, 2012 року випуску, на гр. ОСОБА_6 (том 1 а.с. 43-44, 45-46).

Також, згідно договору купівлі-продажу від 22.06.2017 ОСОБА_6 належав гараж № НОМЕР_1 в авто гаражному кооперативі «Сєвєр-2» у м.Кривому Розі, а.с.27,28.

31.05.2020 між ОСОБА_3 і ОСОБА_7 укладено договір позики , згідно якого позивачка отримала в борг кошти в сумі 13000 доларів США, а.с.34,35. Станом на 30.07.2022 борг позивачкою повернуто в повному обсязі, а.с.36-42.

Оцінка суду.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України.

Так, у даному випадку факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбупідтверджується заявою про визнання позову відповідача ОСОБА_4 , який є батьком померлого, актом про спільне проживання, а також показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , згідно яких між заявником ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були відносини, які притаманні подружжю, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно відпочивали, спільно вирішували побутові проблеми і здійснювали купівлю майна .

Крім того, на факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбувказують їх спільні фотографії, переписка з месенджерів (том 1 а.с. 188-254).

Від встановлення даного факту залежить виникнення і реалізація спадкових прав позивачкою, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині.

Щодо позовних вимог про поділ майна слід зазначити таке.

Згідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року №17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положення статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя та яке використане саме в інтересах сім`ї.

Згідно до ч. 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як випливає з матеріалів справи, в т.ч. показань свідків, позивачкою і ОСОБА_6 під час спільного проживання як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу набуто гараж, який використовувався для інтересів їх сім`ї . Тому суд приходить до висновку про те, що дане майно є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відтак, з урахуванням рівності часток, в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за ОСОБА_3 право власності на частину вказаного вище гаража в кооперативі «Сєвєр-2» у м.Кривому Розі.

Щодо вимог про визнання автомобіля особистою приватною власністю суд зазначає таке.

За приписами ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

Згідно до ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Тобто, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу (спільного проживання однією сімєю), але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Так, у даному випадку судом встановлено, що на час придбання ОСОБА_6 автомобіля «Хюндай» (ринковою вартістю станом на 2022 рік в розмірі 386061 грн.) позивачка офіційно була працевлаштована, систематично отримувала достатній дохід, мала самостійно запозичені кошти, які в подальшому самостійно повертала, тобто мала особисті кошти, достатні для придбання спірного автомобіля під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, що крім договору і розписок підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_13 , які є логічними і узгодженими між собою, та заявою про визнання позову ОСОБА_4 . При цьому, як випливає з показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 автомобіль було придбано саме для особистих потреб позивачки і особистого користування позивачки. Вказані обставини стороною відповідача належними і допустимими доказами не спростовано. Відтак вказане майно не відноситься до спільного майна подружжя і не підлягає поділу. Отже, з метою захисту права власності позов у цій частині слід задовольнити і визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 автомобіль HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

З урахуванням викладеного, керуючись статтями ст. ст. 3,12, 13, 81,141,259,263-265,293, ч.2 п.5, 294, 315 ч.1 п.5 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у період з січня 2016 року по лютий 2022 року.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 автомобіль HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 .

Здійснити поділ спільного сумісного майна ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - цегляного гаражу, розташованого у автогаражному кооперативі "Север-2", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 110, визнавши за ОСОБА_3 в порядку поділу право власності на 1/2 частину вище вказаного гаража.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання рішення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 28.04.2025

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інн. НОМЕР_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , дата народжння - дані відсутні, інн. НОМЕР_6 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інн. - дані відсутні, місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Биканова Ірина Миколаївна, місце знаходження за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського, 93.

СУДДЯ: