Провадження № 2/712/843/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Чумак Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Черкаської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини,

В С Т А Н О В И В:

07.11.2024 року адвокат Константінова Т.М. звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси в інтересах ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, в якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить переглянути рішення служби у справах дітей Черкаської міської ради від 11.09.2017 року № 701 про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька ОСОБА_1 із малолітнім ОСОБА_3 . Визначити новий порядок участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом систематичних побачень, а саме: кожної першої та третьої суботи та неділі місяця, починаючи з 10 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька, з правом прогулянок та поїздок на відпочинок у літній період; кожної першої та третьої суботи та неділі місяця, починаючи з 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька, з правом прогулянок та поїздок на відпочинок, у період з першого вересня до тридцять першого травня, половина всіх шкільних канікул, без присутності матері дитини ОСОБА_2 , та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з 2017 року сторони проживають окремо, а тому позивач здійснював виховання сина шляхом сплати аліментів та побачень з сином, проведення з ним часу, відвідування місця проживання позивача у м. Каневі. Протягом останнього року сторони не приходять до згоди щодо побачень з дитиною, відповідач чинить перешкоди у побаченнях з дитиною. На думку позивача, причиною різкої поведінки відповідача по відношенню до нього є створення ним нової родини та народження дитини. Але дана обставина не впливає на обов`язок і бажання позивача приймати участь у вихованні старшого сина. Позивач як свідомий громадянин, розуміє свій батьківський обов`язок приймати участь у вихованні дитини, виховувати та спілкуватись з нею. Позивач характеризується позитивно, перешкоди для побачень із дитиною відсутні. Позивач сплачує аліменти із заробітку, так як офіційно працює вчителем. Як було встановлено, відповідно до Рішення служби у справах дітей Черкаської міської ради від 11.09.2017 року № 701 встановлено батькові ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 : щовівторка з 18-00 до 20- 00 та щонеділі з 16-00 до 19-00, у присутності матері дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути. На момент прийняття рішення позивач проживав у м. Черкаси, а тому даний графік був прийнятний для всіх сторін. Окрім того було враховано ту обставину, що малолітній ОСОБА_4 ще навіть не досяг 4-річного віку. В даний час дитині виповнилось 10 років, а тому дитина стала більш старшою та може спілкуватися з батьком без присутності матері. Окрім того, дитина має право бачити, де проживає його батько та спілкуватися із рідними по батьковій лінії. Окрім того, в даний час позивач проживає та працює у місті Каневі, а тому через віддаленість між населеними пунктами встановлений графік є неприйнятним. Сполучення між Черкасами та ОСОБА_5 є тільки автобусним. Останній рейс з м. Черкаси о 17-00 годині. Тобто з урахуванням тої обставини, що батько та син проживають у різних населених пунктах, враховуючи вік дитини, вважає, що встановлений графік підлягає перегляду. Як зазначалося вище, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Маючи педагогічний досвід позивач вважав недоцільним ускладнювати напружені стосунки з відповідачем та не звертався до навчального закладу без дозволу матері. Створення відповідачем перешкод позивачеві у спілкуванні із сином порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Сімейні відносини не є сталими, та, в залежності від обставин, можуть змінюватися, а тому може змінюватись рішення органу опіки та піклування щодо форми спілкування батька з дитиною. Саме тому позивач змушений звернутися до суду за захистом його права як батька на спілкування з сином та права дитини на повноцінне спілкування з батьком. Сину в його віці потрібна батьківська підтримка та батьківський приклад. Хлопчик стає підлітком, а тому надважлива увага до дитини обох батьків. Вважає, що визначений раніше графік підлягає перегляду.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.11.2024 року позовну заяву залишено без руху та наданий термін на усунення недоліків, яка позивачем виконана.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.12.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

31.12.2024 року адвокат відповідача ОСОБА_2 Заруба С.О. скерувала до суду відзив, у якому просила відмовити позивачу в позову, з огляду на наступне: рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 701 від 11.09.2017 вже встановлено батькові ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 , а саме: щовівторка з 18-00 до 20-00 та щонеділі з 16-00 до 19-00, у присутності матері дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути. Дане рішення позивачем не було оскаржено, а тому воно на сьогоднішній день є чинним. Також, наголошує на тому, що відповідачка не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Дані доводи позивача є надуманими та не підтвердженими жодними доказами. Відповідач вважає, що приведений в прохальній частині позовної заяви, графік побачень батька з дитиною є занадто травмуючий для дитини та буде суперечити інтересам дитини. Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, просила врахувати принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.

14.01.2025 року представник позивача адвокат Константінова Т.М. скерувала до суду заяву про збільшення позовних вимог, мотивувавши її наступним: Позивач ОСОБА_1 , який є батьком дитини, має рівні з відповідачкою ОСОБА_2 щодо участі у житті сина, у його вихованні, спілкуванні з ним, і прагне цього, піклується про сина та любить його, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, проте позбавлений можливості рівноцінно реалізувати свої батьківські права на повноцінне спілкування з дитиною. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що побачення батька з дитиною порушує інтереси дитини, негативно впливає на нормальний розвиток дитини, її фізіологічний чи психологічний стан не має, навпаки, на думку позивача, дитина бажає спілкуватись з батьком, але через поведінку матері не робить цього. Враховуючи право та бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм малолітнім сином, недосягнення між батьками згоди щодо порядку участі у вихованні дитини, а також те, що ОСОБА_4 досяг того віку, коли він може перебувати в певні періоди часу без матері, адже фізично він від матері не залежить, а також зважаючи на обставину щодо необхідності під час навчального процесу робити з дитиною домашні завдання та враховуючи те, що в осінній, зимовий та весняний період року світловий день завершується раніше, позивач вважає за доцільне встановити новий графік систематичних побачень батька з дитиною: кожної першої та третьої суботи та неділі місяця, починаючи з 10 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька, з правом прогулянок та поїздок на відпочинок у літній період; кожної першої та третьої суботи та неділі місяця, починаючи з 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька, з правом прогулянок та поїздок на відпочинок, у період з першого вересня до тридцять першого травня, половина всіх шкільних канікул, без присутності матері дитини ОСОБА_2 , та з урахуванням обставин, які можуть виникнути. На думку позивача визначені способи участі батька у спілкуванні та вихованні сина забезпечать справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, не будуть мати нав`язливого та обтяжливого характеру для дитини, та сприятимуть налагодженню довірливих відносин батька із сином. Сторона позивача наголошує на тому, що позивач має педагогічну освіту, працює з дітьми, а тому нашкодити життю та здоров`ю своєї дитини точно не може.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.02.2025 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Константінова Т.М. підтримала збільшені позовні вимоги та просила про їх задоволення, в подальшому просила розгляд справи здійснювати без її участі на підставі документів, які містяться в матеріалах справи. Зазначила, що не вбачає перешкод для забезпечення належного спілкування дитини з обома батьками відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідачка та представник відповідача адвокат Заруба С.О. в підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з огляду на його безпідставність. Зазначили, що батькові вже встановлено спосіб участі у вихованні та спілкування з малолітнім сином рішенням Служби у справах дітей у 2017 році. Запропонований позивачем новий графік є занадто травмуючим для дитини та буде суперечити його інтересам, оскільки батько не завжди дотримується дисципліни щодо повернення дитини в обумовлений час та перебуваючи з дитиною не приділяє уваги виконанню домашнього завдання, режиму тощо.

Представник Служби у справах дітей Черкаської міської ради Вічкань В.М. в судовому засіданні вказував на наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, надав суду Висновок №3347-01-16 від 18.02.2025 щодо визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 .

Вислухавши пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали справи та перевіривши викладені обставини наявними доказами, суд приходить до наступного.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 14.06.2017 року (видане повторно).

Рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 701 від 11.09.2017 року було встановлено батькові ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: щовівторка з 18-00 до 20-00 та щонеділі з 16-00 до 19-00 у присутності матері дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Як вказала адвокат позивача, на даний час дитині виповнилось 10 років, Кирил став старшим, а тому може спілкуватись із батьком без присутності матері. Окрім того позивач на даний час проживає у м. Каневі, а тому встановлений у 2017 році графік є неактуальним і неприйнятним.

Відповідно до характеристики Канівської міської ради, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 01 грудня 2024 року.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

При вирішенні таких спорів судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - і якщо це не порушуватиме права та інтереси дитини - підлягають врахуванню інтереси батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, § 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, із ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, в спілкуванні з дитиною та в її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні й мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною, та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.10.2022 року, справа № 196/1202/19)

У цій справі судом встановлено, що ОСОБА_1 піклується про малолітнього сина та любить його, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про таке спілкування батька із сином, яке б перешкоджало нормальному розвитку дитини, судом не встановлено.

Згідно частини четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до наданого Висновку щодо визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 №3347-01-16 від 18.02.2025 рекомендовано органом опіки та піклування визначити батькові ОСОБА_1 наступний порядок спілкування із малолітнім сином, а саме:перші та треті вихідні місяця з 18.00 п`ятниці до 18.00 неділі; половина всіх шкільних канікул; без присутності матері дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Так, в позові та в судовому засіданні адвокат позивача вказувала, що ОСОБА_1 прагне приймати участь у вихованні сина, має бажання спілкуватися з ним та дарувати батьківську любов та турботу, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

Суд вважає, що налагодження стосунків між батьком та сином відповідає інтересам дитини, а тому доходить до висновку, що позов підлягає до задоволення та вважає за необхідне визначити наступний графік побачень позивача з сином, а саме:

- кожної першої та третьої суботи та неділі місяця, починаючи з 10 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька, з правом прогулянок та поїздок на відпочинок у літній період без присутності матері із обов`язком батька забрати сина із місця його проживання та повернути назад до місця проживання;

- кожної першої та третьої суботи та неділі місяця, починаючи з 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька, з правом прогулянок та поїздок на відпочинок, у період з першого вересня до тридцять першого травня, половина всіх шкільних канікул, без присутності матері дитини ОСОБА_2 , та з урахуванням обставин, які можуть виникнути із обов`язком батька забрати сина із місця його проживання та повернути назад до місця проживання.

З 24.02.2022 року по теперішній час в Україні введено та триває воєнний стан.

Під час дії воєнного стану та у зв`язку із оголошенням триваючого у часі сигналу «Повітряна тривога» реалізація спілкування батька з дитиною можлива за допомогою будь-якого додатка чи месенджера у форматі відеозв`язку.

Суд вважає, що визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, її віковим потребам, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення його участі у процесі виховання сина.

При цьому суд вважає за необхідне обумовити, що спільні зустрічі із сином у дні та години можливо змінювати за погодженням із матір`ю дитини, та з урахуванням бажання дитини, що максимально враховує інтереси дитини.

Керуючись ст.ст. 4,5, 12-13, 79-81, 141, 259-265,273, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Черкаської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) не чинити перешкоди ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у спілкуванні із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити такі способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною:

- кожної першої та третьої суботи та неділі місяця, починаючи з 10 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька, з правом прогулянок та поїздок на відпочинок у літній період без присутності матері із обов`язком батька забрати сина із місця його проживання та повернути назад до місця проживання;

- кожної першої та третьої суботи та неділі місяця, починаючи з 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька, з правом прогулянок та поїздок на відпочинок, у період з першого вересня до тридцять першого травня, половина всіх шкільних канікул, без присутності матері дитини ОСОБА_2 , та з урахуванням обставин, які можуть виникнути із обов`язком батька забрати сина із місця його проживання та повернути назад до місця проживання.

Надати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) можливість зміни способу участі у вихованні батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі часу та місця побачень, - за взаємною згодою та врахуванням інтересів дитини. У випадку відсутності взаємної згоди керуватись вищевказаним графіком.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 01.05.2025 року.

Головуючий: Т.Є. Троян