Справа № 304/1958/24 Провадження № 2/304/189/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

за участі секретаря судового засідання Галас Т.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/1958/24 за позовом ОСОБА_1 до Перечинської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить визначити їй додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю один місяць. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_2 , після смерті якого залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку, розміщеного у АДРЕСА_1 . За вказаною адресою покійний постійно проживав та був зареєстрований. ОСОБА_2 не мав дружини, в останні роки свого життя зловживав спиртними напоями та проживав один. Враховуючи те, що її брат ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то у відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України заяву про прийняття спадщини вона, як спадкоємець другої черги за законом, мала подати до нотаріальної контори до 23 травня 2021 року. Однак, на жаль, брат її чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно довідки МСЕК серії 10 ААГ № 534555 є особою з інвалідністю першої групи підгрупа А з дитинства довічно. ОСОБА_4 не здатний до самообслуговування, все своє життя він потребує постійного стороннього догляду. Після смерті батьків чоловіка ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані та фактично залишився у будинку проживати один. Відтак з 2017 року вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 переїхали на постійне місце проживання до ОСОБА_3 , аби надавати йому необхідний догляд. Її чоловік ОСОБА_5 офіційно працював та був єдиним годувальником їх родини, в той час як вона постійно доглядала його хворого брата ОСОБА_3 . Останній є лежачою людиною і тому навіть найменші елементарні речі, як от поїсти, повернутись тощо, він не може робити без сторонньої допомоги. Це зумовило її присутність по догляду за хворим братом чоловіка майже цілодобово. Змоги покинути його чи кудись відлучитися у неї не було. Після смерті чоловіка вона і надалі продовжує проживати разом з хворим його братом ОСОБА_3 та надавати йому необхідну сторонню допомогу. Відтак, на жаль, у зв`язку з постійним доглядом за хворим ОСОБА_3 вчасно протягом шести місяців подати заяву у нотаріальну контору для прийняття спадщини по закону за покійним братом ОСОБА_2 вона не мала змоги. У липні 2024 року вона звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Конончук В.Ю. із заявою про прийняття спадщини за покійним братом ОСОБА_2 . Однак листом за № 56/01-16 від 19 липня 2024 року вказаний нотаріус повідомила, що у зв`язку з пропуском строків подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 вона вважається такою, що не прийняла спадщину. Відтак, їй рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Зазначає, що не змогла звернутися своєчасно із заявою про прийняття спадщини за померлим братом ОСОБА_2 із поважних причин, так як вимушена була здійснювати постійний сторонній догляд за важкохворим братом чоловіка ОСОБА_3 . Оскільки вважає, що нею пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин з огляду на те, що впродовж листопада 2020 року по травень вона здійснювала постійний сторонній догляд за важкохворим братом чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійна фізична присутність при такому позбавила її об`єктивної можливості звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини за покійним братом ОСОБА_2 , тому просить позов задовольнити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 серпня 2024 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Ганька І.І.

Ухвалою судді Перечинського районного суду від 19 серпня 2024 року прийнято подану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, залучено ОСОБА_2 до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, однак остання подала клопотання про проведення розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити, при цьому не вирішувати питання розподілу судових витрат.

Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача ОСОБА_6 у підготовче судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

У підготовче судове засідання ОСОБА_7 як третя особа не з`явився, подав заяву про проведення розгляду справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини по закону з її покійним батьком ОСОБА_2 . Зазначає, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька, у спадщину не вступив та наміру вступати не має. Одночасно додав нотаріально засвічену заяву аналогічного змісту.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31)).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 05 червня 2024 року, актовий запис № 212.

Як видно з Виписки з погосподарської книги, наданої Сімерським старостинським округом Перечинської міської ради Закарпатської області № 59/06-21 від 04 червня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований особовий рахунок об`єкта погосподарського обліку № НОМЕР_2 в погосподарській книзі № 5 за 2016-2019 р. Головою господарства був ОСОБА_2 . Загальна площа приміщень житлового будинку становить 86 м/2. Орієнтовна площа земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд становить 0,15 га.

Як вбачається з наданого Відділом «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області 07 червня 2024 року за № 267/14-11 Витягу про осіб місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 22 по 23 листопада 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , за відомостями Перечинської міської ради Закарпатської області за вказаною адресою був зареєстрований тільки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (період реєстрації з 13 лютого 2018 року по 23 листопада 2020 року).

Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 77706449 від 19 липня 2024 року, наданого приватним нотаріусом Конончук В.Ю., спадкова справа стосовно спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заведена.

Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Конончук В.Ю. від 19 липня 2024 року №56/01-16, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оскільки відповідно до ст. 1272 ЦК України вона вважається такою, що не прийняла спадщину. Одночасно повідомлено, що відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Вищевказане свідчить, що на момент подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини позивач ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з цим, звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач ОСОБА_1 посилалася на такі причини пропуску шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, які вважає поважними: здійснення постійного стороннього догляду за важкохворим братом її чоловіка ОСОБА_5 ОСОБА_3 впродовж листопада 2020 року по травень 2021 року; проведення оперативного втручання 30 липня 2020 року, клінічний діагноз «Варикозна хвороба вен нижньої кінцівки. ХВН ІІ ст. С 3 (за СЕАР)»; знаходження на стаціонарному лікування в хірургічному відділенні Перечинської лікарні з 13 квітня по 17 травня 2021 року з діагнозом «Варикозна хвороба нижніх кінцівок. Варикозна екс/зема н/3 лівої гомілки. ХВН ІІ-ІІІ ст.».

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.

З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.

Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.

У цьому аспекті потрібно також враховувати, що право на прийняття спадщини є суб`єктивним цивільним правом, зміст якого полягає в тому, що спадкоємцю надано альтернативу: прийняти спадщину або відмовитися від неї.

Право особи на відмову від прийняття спадщини може бути реалізоване, зокрема, й шляхом неподання спадкоємцем протягом встановленого ЦК України строку заяви про прийняття спадщини, а реалізація цього права передбачає виникнення чи можливість виникнення в інших осіб права на спадкування та, як наслідок, набуття ними матеріального права, втручаючись у яке, потрібно дотримуватися, зокрема, й принципу «пропорційності».

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до обставин справи активні дії щодо прийняття спадщини позивач ОСОБА_1 почала вчиняти після спливу шестимісячного строку, звернувшись у липні 2024 року, тобто майже через чотири роки після відкриття спадщини, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 01 серпня 2024 року подавши до суду позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

З урахуванням конкретних обставин цієї справи суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 в ході судового розгляду справи не доведено, що у неї протягом періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття, існували об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини, а також того, що ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду, внаслідок чого позов не підлягає до задоволення.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено судовий збір з відповідача на користь позивача стягненню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 16, 1216, 1217, 1223, 1268-1270, 1272 ЦК України, ст. 12, 13, 76-83, 89, 141, 258-259, 264, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Перечинської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Зизич Наталія Юріївна, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ; місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Перечинська міська рада Закарпатської області, ; місцезнаходження: 89200, Закарпатська область, Ужгородський район, м. Перечин, пл. Народна, 16.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ; місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 .

Головуючий: Ганько І. І.