Дата документу 28.04.2025 Справа № 337/3710/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/3710/24 Головуючий у 1-й інстанції: Ширіна С.А.
Провадження № 22-ц/807/806/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивуючи тим, що 01 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі по тексту ТОВ «Укр Кредит Фінанс») і ОСОБА_1 , за допомогою Веб-сайту https://creditkasa.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії N 1309-8919. Договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С 7965, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.

Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 29 500 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту; знижена % ставка 1,20 5 в день; стандартна % ставка 1,50 % в день.

Тому, без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу.

Позивач, через партнера АТ КБ «ПриватБанк», з яким укладено договір №4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02 грудня 2019 року на карту отримувача - відповідача, чим виконав свої зобов`язання за Договором.

Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти Відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов Кредитного договору. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до ліцензії виданої ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Отже, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Позивач здійснює нарахування по процентах за користування кредитом в строк договору, що погоджений між сторонами та не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов кредиту.

Станом на 26 квітня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 47 711,79 грн, прострочена заборгованість за кредитом 22 580,25 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 25 131,54 грн.

Кредитодавець відповідно до умов Кредитного договору направив позичальнику вимогу про усунення порушень умов Кредитного договору №1309-8919 від 01 грудня 2023 року щодо сплати процентів, однак дана вимога була проігнорована позичальником, порушення не усунуто.

За наведеного ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просив стягнути з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості Кредитним договором N 1309-8919 від 01 грудня 2023 року в розмірі 47 711,79 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 22 580,25 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 25 131,54 грн, а також судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 422, 40 грн.

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про захист прав споживачів.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що 01 грудня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою вебсайту, який є сукупністю інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1309-8919, який укладений в електронній формі та підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором А7965, який отриманий смс-повідомленням на зазначений ним при реєстрації телефонний номер. Відповідно до умов Кредитного договору, сума кредиту становить 29500 грн., строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, знижена процентна ставка 1,2% в день, стандартна процентна ставка 1,5% в день.

Зазначає, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання та надало кредит відповідачу шляхом перерахування коштів на вказану ним банківську картку, проте відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 26 квітня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 47711,79 грн, а саме: 22580,25 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 25131,54 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентам.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 звільнена від сплати процентів, як дружина військовослужбовця, оскільки відповідно до довідки №9288 від 11 вересня 2024 року, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 з 25 лютого 2022 року по теперішній час проходить військову службу за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем відповідачкою було здійснено платежі за кредитним договором на загальну суму 35237,16 грн. Таким чином відповідачкою було здійснено переплату за вищевказаним кредитним договором а тому кошти у розмірі 5737,16 грн підлягають поверненню відповідачці ОСОБА_1 (35237,16 -29500 =5737,16).

Просить зобов`язати ТОВ «Укр Кредит Фінанс» повернути ОСОБА_1 надмірно сплачені кошти за договором про відкриття кредитної лінії №1309-8919 від 01 грудня 2023 року у розмірі 5737,16 гривень.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2024 року прийнято зустрічний позов до спільного розгляду із первісним позовом та об`єднано їх в одне провадження.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2025 року у задоволені первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» повернути ОСОБА_1 надмірно сплачені кошти за договором про відкриття кредитної лінії №1309-8919 від 01 грудня 2023 року у розмірі 5 737, 16 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» уклав договір про надання кредиту з відповідачкою, та виконав свої зобов`язання, перерахувавши 29 500 грн, що підтверджується матеріалами справи, а відповідачка, в свою чергу, зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти до 25 вересня 2024 року. Графік платежів доданий до договору про надання кредиту та його складено з урахуванням належного виконання зобов`язань позичальницею, за зниженою відсотковою ставкою 1,20 % за кожен день користування кредитом та стандартною ставкою в 1,50 % щодня протягом усього строку виконання зобов`язання, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою. Вказані умови договору позичальницею погоджені, але не виконані, та не взяті до уваги судом. Також ТОВ «Укр Кредит Фінанс», вказує, що зміни до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» набули чинності лише 18 травня 2024 року, нарахування процентів здійснено у період з 01 грудня 2023 року по 25 квітня 2024 року, що є правомірним, оскільки в цей період передбачена законом пільга для дружин військовослужбовців ще не діяла і була відсутня в указаному Законі. Відповідач була ознайомлена з усіма умовами договору, взяла на себе зобов`язання та не виконала їх належним чином. Проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Безсмертного С.М. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн (3 028, 00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 47 711, 79 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що станом на час укладення спірного кредитного договору (01 грудня 2023 року) відповідачка була дружиною військовослужбовця і є нею на даний час, відтак на неї розповсюджуються положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №1309-8919 від 01 грудня 2023 року. Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем були внесені платежі у рахунок погашення заборгованості за кредитом 12 грудня 2023 року у сумі 7025,45 грн, 28 грудня 2023 року у сумі 7025,45 грн, 12 січня 2024 року у сумі 14439,14 грн, 06 лютого 2024 року у сумі 6747,12 грн, що загалом становить 35237,16 грн, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про зобов`язання ТОВ «Укр Кредит Фінанс» повернути ОСОБА_1 надмірно сплачені кошти за договором про відкриття кредитної лінії №1309-8919 від 01 грудня 2023 року у розмірі 5737,16 гривень відповідно до ст.1212 ЦК України підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги ОСОБА_1 про стягнення з товариства витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції враховуючи складність справи, розгляд справи без участі адвоката Безсмертного С.М., клопотання представника позивача про зменшення витрат на правову допомогу, вважав за необхідне заявлений розмірі витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн задовольнити частково, а саме у розмірі 3000 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, з наступних підстав.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 01 грудня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії N 1309-8919. Договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С 7965 (а.с.36-39).

Відповідно до п. 2.1., 2.2. укладеного між сторонами договору кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів (далі кредит) позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Тип кредиту кредитна лінія.

Загальний розмір наданого кредиту становить: 29 500,00 грн (п. 4.1. договору).

Згідно п. 4.6. кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою:

Стандартна процентна ставка 1,50 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою).

Відповідно до п. 4.9. договору строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 25 вересня 2024 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Продовження строку кредитування в односторонньому порядку Кредитодавцем або Позичальником не допускається.

Відповідно до п.4.11 договору, орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладення цього Договору (за весь Строк кредитування) складає: 152 338, 60 грн та включає в себе: суму Кредиту, комісію за видачу Кредиту (якщо п.4.7 цього Договору передбачає сплату комісію за видачу кредиту) та проценти за користування Кредитом.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 03 травня 2024 року: за допомогою системи LIQPAY на платіжну картку НОМЕР_2 за договором N 1309-8919 від 01 грудня 2023 року здійснено платежі на загальну суму 29 500 грн, що також підтверджується довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (а.с.21-24,28).

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Укр Кредит Фінанс» станом на 26 квітня 2024 року загальна заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить: 47 711, 79 грн, що складається з заборгованості за кредитом 22 580, 25 грн; заборгованості по процентах 25 131, 54 грн (а.с.25-27).

Позивачем, 15 травня 2024 року вих. №1309-8919/в, на адресу відповідача зазначену у договорі, було направлено вимогу про сплату заборгованості у розмірі 47 711, 79 гривень, яка виникла за кредитним договором №1309-8919 від 01 грудня 2023 року. Дана вимога направлена ТОВ «Укр Кредит Фінанс» рекомендованими поштовим повідомленням на адресу зазначену ОСОБА_1 у кредитному договорі, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.19).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Факт укладення кредитного договору та отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 29 500 грн підтверджено матеріалами справи і не заперечувалося ОСОБА_1 ..

Відповідно до п. п. 4.3., 4.6. Договору про відкриття кредитної лінії N 1309-8919 від 01 грудня 2023 року плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користування кредитом фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному договорі (програма лояльності) може надаватися можливість скористатися кредитом за промо-ставкою та/або пільговою, та/або зниженою процентними ставками. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою, та/або пільговою процентною ставкою).

Згідно з розрахунком заборгованості у період з 01 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року позичальнику нараховувалась пільгова процентна ставка 1,2 %; з 23 лютого 2024 року по 25 квітня 2024 року стандартна процентна ставка 1,5%, на загальну суму 49 023, 95 грн (а.с.25-27).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами укладено кредитний договір № 1309-8919 від 01 грудня 2023 року, який повинен виконуватися сторонами відповідно до його умов.

Колегія суддів апеляційного суду вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідно до закону ОСОБА_1 звільненена від сплати процентів за користування кредитом.

Згідно з частиною 15 статті 14 Закону №2011-ХІІ (в редакції на час укладення сторонами кредитного договору) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

З 4 травня 2024 року набрала чинності нова редакція цієї норми, введена Законом України від 21 березня 2024 року № 3621-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист", за змістом якої військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Надалі, Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" частина 15 статті 14 Закону №2011-ХІІ викладена в такій редакції (набрала чинності 18 травня 2024 року та діяла до 8 лютого 2025 року): "Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля".

Згідно зі статтею 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XIІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває дотепер.

Статтю 14 цього Закону було доповнено пунктом 15 відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20 травня 2014 року N 1275-VII.

Пунктом 3 Розділу 2 "Прикінцеві положення" Закону N 1275 передбачено поширити дію пункту 3, підпункту 3 пункту 4, пункту 9 розділу І цього Закону на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Тобто законодавець чітко передбачив ретроактивну дію ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Редакція частини 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якою було надано право дружинам військовослужбовців на звільнення від сплати процентів за користування кредитом під час дії особливого періоду, набрала законної сили 18 травня 2024 року.

На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року N 1126-VII, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період, який триває і на час розгляду справи.

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У пункті 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року N 1-рп/99 зазначено, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

У п. 2 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Враховуючи, що пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям та членам їх сімей на певний конкретно визначений період скасовано нарахування процентів за користування кредитом, цю норму можна вважати такою, що скасовує цивільну відповідальність особи на певний час.

Крім того, в прикінцевих положеннях Закону №1275-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" прописано про надання зазначеній нормі дії в часі у межах конкретно визначеного періоду, а саме: військовослужбовцям - з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №4 від 13 вересня 2024 року ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , актовий запис №966 від 28 грудня 2007 року, запис складений Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.126).

Відповідно до довідки №9288 від 11 вересня 2024 року, виданої тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_3 , солдат ОСОБА_2 з 25 лютого 2022 року по теперішній час проходить військову службу за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_2 (а.с.121).

Таким чином, станом на час укладення спірного кредитного договору (01 грудня 2023 року) відповідачка була дружиною військовослужбовця і є нею на даний час, відтак на неї розповсюджуються положення п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Як вірно встановлено судом першої інстанції, кошти у сумі 5737,16 грн безпідставно зараховувалися позивачем в рахунок погашення заборгованості по відсоткам, отже дійшов обгрунтованого висновку, що вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні первісних позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1309-8919 від 01 грудня 2023 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що в період нарахування відповідачці процентів за користування кредитом пільга для дружин військовослужбовців ще не діяла, грунтуються на невірному тлумаченні норм чинного законодавства.

Твердження ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про непоширення на ОСОБА_1 пільг щодо звільнення від сплати процентів не ґрунтується на фактичних обставинах справи та чинних нормах закону.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про захист прав споживача та повернення ОСОБА_1 надмірно сплачені кошти за договором про відкриття кредитної лінії.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов в особи виникає після того, як відповідач порушить її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено в майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.80 року в справі "Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, як неодноразово зазначав Верховний Суд.

Так, в постанові від 16.10.2020 по справі N 910/12787/17 Верховний Суд зазначив, що гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду.

Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Об`єднана палата зазначає, що особа, яка звертається до суду повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином порушуються його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.01.2021 по справі 522/1528/15-ц.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі N 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі N 757/42443/15-ц (провадження N 61-38890св18).

Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 6 березня 2019 року у справі N 910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі N 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі N 918/47/18, від 1 квітня 2019 року у справі N 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі N 6-2978цс15 та від 3 червня 2016 року у справі N 6-100цс15.ї

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України, у такому разі набувач такого майна, з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем були внесені платежі у рахунок погашення заборгованості за кредитом 12.12.2023 у сумі 7025,45 грн., 28.12.2023 у сумі 7025,45 грн., 12.01.2024 у сумі 14439,14 грн., 06.02.2024 у сумі 6747,12 грн., що загалом становить 35237,16 грн.

Таким чином, встановивши, що банк порушував права ОСОБА_1 та норми чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що надмірно сплачені ТОВ «Укр Кредит Фінанс» кошти за договором про відкриття кредитної лінії №1309-8919 від 01 грудня 2023 року у розмірі 5737,16 гривень підлягають поверненню ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.1212 ЦК України.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Щодо стягнення з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» витрат на правничу допомогу.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Верховний Суд в постанові від 13.02.2019 року у справі N 756/2114/17 звернув увагу на наступне. Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 року у справі N 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Безсмертного С.М. просила стягнути витрати на професійну правову допомогу понесені нею в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача надано договір про надання правничої допомоги б/н від 18.09.2024 року, укладений між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Безсмертним С.М., копію Акту виконаних робіт від 14.10.2024, орієнтовний розрахунок судових витрат, копію квитанції до прибуткового касового ордеру, згідно якого ОСОБА_1 сплачено адвокату Безсметрному С.М. гонорар у розмірі 7000,00 грн.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, оцінюючи співмірність витрат зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 3000 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Щодо стягнення з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу понесену останньою в апеляційній інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Безсмертного С.М., а також в оремо поданій заяві просить у тому числі стягнути на її користь з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3 500 грн.

До клопотання представником ОСОБА_1 адвокатом Безсмертним С.М. додано Ордер на надання правничої допомоги Соболь Л.В., адвокатом Безсмертним С.М., серії ВН №1478463 від 24 березня 2025 року виданий на підставі договору про надання правничої допомоги №б/н від 18 вересня 2024 року, для представництва інтересів в Запорізькому апеляційному суді.

Договір про надання правової допомоги №б/н від 18 вересня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Безсмертним С.М., за умовами якого адвокат Безсмертний С.М., зокрема представляє інтереси ОСОБА_1 в суді у справі про стягнення грошових коштів за кредитним договором ТОВ "Укр Креди Фінанс", а клієнт зобов`язаний оплатити замовлення в обумовленому сторонами порядку та строки.

Відповідно до Акту виконаних робіт від 25 березня 2025 року адвокат Безсмертний С.М. надав, а ОСОБА_1 прийняла наступні правові послуги: усна консультація з вивченням документів та аналізом судової практики, витрачено 0,5 год. (ставка за годину 1000 грн), вартість послуги 500 грн, направлення заяви про ознайомлення з матеріалами справи, витрачено 0,5 год. (ставка за годину 1000 грн), вартість послуги 500 грн; підготування на направлення Відзиву на апеляційну скаргу, витрачено 2,5 год (ставка за годину 1000 грн), вартість послуги 2500 грн; всього на загальну суму 3500 грн. В даному акті зазначено, що клієнтом було сплачено, а адвокатом було отримано авансовий внесок у розмірі 3500 грн.

Відповідно до Додатку №2 до договору про надання правової допомоги №б/н від 18 вересня 2024 року, складений 21 березня 2025 року, відповідно до якого, адвокат зобов`язується у порядку та на умовах, визначених у договорі, надавати Клієнту такі послуги: підготування та надсилання Відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2025 року по справі №337/3710/24 та інших процесуальних документів по справі та захист прав та інтересів відповідача у суді апеляційної інстанції, вартість 3500 грн.

Згідно з Квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н-24 від 21 березня 2025 року, ОСОБА_1 сплатила адвокату Безсмертному С.М. за надані правові послуги на підставі договору про надання правової допомоги №б/н-24 від 18 вересня 2024 року - 3500 грн.

31 березня 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» скористалося своїм правом та надало до апеляційного суду заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх недоведеними останнім відповідними належними доказами. Гонорар адвоката в загальній сумі 3500 грн з огляду на суть спору суперечить принципам справедливості та верховенства права, оскільки опрацювання адвокатом матеріалів справи та судової практики, написання відзиву на апеляційну скаргу є неспівмірними за часом та за вартістю.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Керуючись критеріями, визначеними частиною третьою статті 141 ЦПК України, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, заперечення ТОВ «Укр Кредит Фінанс», колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 2 500 грн, який відповідає критерію реальності адвокатських послуг та критерію обґрунтованості їхнього розміру, такі витрати мають характер необхідних і пропорційні із складністю справи та виконаною адвокатом роботою в суді апеляційної інстанції.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

Судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка.

Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ «Укр Кредит Фінанс», апеляційний суд вважає, що понесені ними витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2500,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 28 квітня 2025 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Кухар С.В.