Справа № 524/209/24
Провадження № 2/399/63/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2025 року смт Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участю секретаря судових засідань Гриценко Т.М., представника позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

До суду з позовом звернувся ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивує тим, що він ОСОБА_4 , у період із 07.08.2010 по 20.04.2022 перебував у шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 (прізвище у шлюбі ОСОБА_6 ). Від шлюбу з ОСОБА_2 у них народилась донька: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свідоцтво про народження ОСОБА_5 серія НОМЕР_1 , актовий запис № 274 від 10 червня 2016 року, місце державної реєстрації: Кременчуцький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.04.2022 по справі № 524/9459/21 шлюб між нами з відповідачкою було розірвано.

Після розірвання шлюбу їхня спільна донька ОСОБА_5 залишилася проживати разом зі ним, відповідач же її життям не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, фактично не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та забезпечення дитини та не приймає участі у її житті. Таким чином, їхня спільна донька ОСОБА_5 у повній мірі позбавлена материнської уваги та турботи.

Тому, з огляду на ті обставини, які склалися та відповідно, керуючись вимогами ст. 165 СК України, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення останньої батьківства відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свої твердження, щодо задоволення позовних вимог, викладених в даній позовній заяві, обґрунтовує, що на даний момент відповідач не цікавиться та не приймає участь у житті та вихованні їхньої спільної доньки, жодним чином не намагається із нею зустрітися та провести з нею час, а таким чином ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а також відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по забезпеченню дитини.

Відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.08.2023 по справі 524/1260/23, ОСОБА_7 було зобов`язано сплачувати аліменти на утримання доньки, проте, з березня 2023 року (з початку періоду стягнення аліментів) по день звернення до суду з позовом, відповідач жодного, разу не сплатила аліменти та не надала жодної фінансової підтримки на утримання та забезпечення їх спільної доньки, що підтверджується відповідним розрахунком.

Відповідачка не тільки не вживає ніяких активних дій спрямованих на забезпечення виховання та розвитку дитини, а й допускає при дитині негативну поведінку, що виражається у тому, що неодноразово вона допускала сварки у присутності їхньої доньки, допускала вживання нецензурних слів, а, останній раз, коли позивач з донькою був у неї, її нинішній чоловік ОСОБА_8 наніс йому тілесні ушкодження у присутності дитини. За даним фактом, підрозділом дізнання відділу поліції № 2 Кременчуцького РУПГУНП в Полтавській області розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000026 від 22.01.2023. Дане кримінальне провадження не було направлено до суду, у зв`язку із відсутністю свідків кримінального правопорушення, проте, сам факт спричинення йому тілесних ушкоджень не аби як налякав їхню доньку та негативно на неї вплинув.

Відповідач є боржником не тільки по аліментах, а також через взяті на себе раніше грошові зобов`язання, які по теперішній час не виконує. Також вона ніде не працює та не працювала, тому не має наміру виконувати узяті на себе зобов`язання та батьківські обов`язки з утримання їхньої дитини. На даний момент у відповідачки є інша сім`я та дитина, про яку вона піклується.

Але наявність іншої дитини у відповідача не є підставою для того, щоб не виконувати свої батьківські обов`язки відносно їхньої доньки.

Вищевказане дає позивачу підстави звернутися з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Виходячи з вимог ст. 154 СК України і згідно з законодавством спір вирішується тільки судом, тому до органу опіки і піклування він не звертався, бо згідно з п.п.1.1.1.7 Наказу № 34/166/131'88 від 26.05.99 року «Про затвердження Правил опіки та піклування» позбавлення батьківських прав не входить до покладених на вказаний орган завдань.

На підставі вищевикладеного просить суд, позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 10 травня 2024 року відкрито провадження у справу за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 10 червня 2024 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.

16 липня 2024 року до канцелярії суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, яка аргументувала відзив тим, що, дійсно, із позивачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано.

Від даного шлюбу з позивачем мають дочку - ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16 лютого 2023 року рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука їх шлюб розірвано. ОСОБА_9 на даний час дійсно проживає із батьком ОСОБА_4 . Коли вони із позивачем припинили спільне проживання, вона із дочкою переїхала до с. Келеберда Кременчуцького району. Стверджує, що не чинила перешкод у спілкуванні та дочка постійно їздила до батька ОСОБА_4 у гості. Однак одного разу вона не повернулась до неї та залишилась проживати у батька.

Позивач постійно чинить їй перешкоди у спілкуванні із дочкою. На даний час він заблокував її в усіх месенжерах. Коли вона приїжджає до дочки, то може її бачити тільки у його присутності.

У кінці 2022 року вона звернулась до органів опіки та піклування із заявою про визначення порядку та способу спілкування із дочкою, оскільки із позивачем вони не змогли вирішити це питання мирно. Так, 02 березня 2023 року винесено рішення «Про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою гр. ОСОБА_2 », якою їй встановлено дні для спілкування, а також спільний щорічний відпочинок, без присутності батька. Однак вона не може спілкуватись із дочкою наодинці, позивач постійно поруч, вона жодного разу не змогла взяти дочку навіть на ночівлю, не кажучи про спільний відпочинок.

28 травня 2022 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився спільний син ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . На даний час відповідачка перебуває у декретній відпустці, а тому реальної можливості виплачувати аліменти вона не мала. Однак коли приїжджала до доньки, завжди щось привозила - іграшки, солодощі, кошти. На даний час змогла частково погасити заборгованість по аліментах на суму 6000 гривень. Розуміє свій обов`язок утримувати дочку і в подальшому буде намагатись це робити.

Твердження позивача про те, що вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків не відповідає дійсності. Вона любе свою дочку, намагається із нею спілкуватись, однак саме позивач чинить їй перешкоди. Він спричиняє сварки між ними у присутності доньки з метою зруйнувати їхні із нею відносини.

Щодо спричинення позивачу тілесних ушкоджень може сказати, що відповідно до доданої до даного позову заяви про вчинення злочину, тілесні ушкодження ОСОБА_4 спричинено невідомою особою, а її чоловіка він давно знає. Крім того, як він сам і зазначає, провадження не було спрямовано до суду, а так відсутні взагалі докази спричинення йому будь- яких ушкоджень хоч ким-небудь.

Стверджує, що любить свою дочку, хоче з нею спілкуватись, з радістю забрала б її проживати до себе, має для цього усі умови. Чоловік підтримує її та приймає її дочку на правах рідної. Саме позивач чинить перешкоди у спілкуванні, не дає їм можливості займатись вихованням дитини. Здається, що позивач налаштовує дочку проти неї та її чоловіка.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). На підставі викладеного просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_4 та представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримали та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Крім того, надали пояснення згідно поданого позову.

Позивач ОСОБА_4 також пояснив, що з його точки зору, ОСОБА_2 не може контролювати та відповідати за своє життя і не може нести відповідальність за власну дитину. Пояснює це тим, що не так давно вона мала залежність від онлайн ігор, через що, в неї було багато кредитів, позик, боргів та втрати квартири, по сей день його та його матір турбують різні колектори, а також на його роботу приходять листи. Відповідачка взагалі не цікавиться життям дитини. Стверджує, що побачення один чи два рази на рік це не піклування про дитину, що коли донька хворіє, то потрібно чимало часу, щоб додзвониться до відповідачки, а коли додзвонишся, то постійно вислуховує погрози від нинішнього чоловіка, через три дні, може зателефонувати та запитати як донька. Коли дочка жила на дві сім`ї, та їздила в гості до матері ОСОБА_2 , то вона дозволяла собі і своєму на той час співмешканцю прикладати фізичну силу (бити дитину). Крім того, відповідачка не приймає участі в житті дитини, не цікавиться успіхами в школі, захопленнями дитини і таке інше. Стверджує, що донька після візитів ОСОБА_2 та її нинішнього чоловіка ОСОБА_10 не може знайти собі місця та дуже боїться свою матір. При всьому тому, що він ніколи не перешкоджав їхньому спілкуванню, донька сама не хоче спілкуватись з матір`ю.

Для нього також дуже важливе як юридичне питання так і психологічне здоров`я дитини. Це стосується будь-яких питань що стосується як від переводу дитини до іншою школи так і до будь-якого медичного обстеження необхідного для доньки, щоб він міг сам приймати рішення, так як на його думку відповідачка ОСОБА_2 , дуже поверхоньо відноситься до свого власного життя, а з приводу психологічного здоров`я також не хоче травмувати доньку.

Відповідачка ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні, оскільки вважають позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Під час ухвалення рішення по справі просили врахувати висновок органу опіки та піклування.

Відповідачка ОСОБА_2 також пояснила, що свою аргументацію виклала в відзиві на позовну заяву та додала, що любе свою доньку і хоче з нею спілкуватись, проте позивач чинить перешкоди у вигляді маніпуляції почуттями неповнолітньої доньки. Ніколи не дозволяє їм побути наодинці постійно якщо не дзвінки, то обов`язкова його присутність при зустрічі з донькою, також стверджує, що останній раз не прийняла від доньки виклик, бо до цього з її ж номеру телефону телефонував позивач в стані алкогольного сп`яніння і вів непристойні розмови знову ж таки в присутності їхньої дочки та погрожував, тим самим завдавав психологічної шкоди як їй так і доньці.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що знає позивача і відповідача, з моменту купівлі дачі, так як вона є головою кооперативу в селі та допомагала оформлювати на ОСОБА_13 документи, де здійснювалась покупка будинку. Потім через дуже короткий час, вони продають будинок і вже ОСОБА_4 купує, в тому самому селі, але вже ОСОБА_14 не бачила, та стверджує, що ОСОБА_15 певно були поставленні терміни, бо почали дуже швидко вивозити речі та допомагали майже всім кооперативом. Так як у свідка склад магазину знаходиться на виїзді з села, то вона знає, майже всіх, хто приїздить в село, проте відповідачку не бачила з того часу як продали перший куплений будинок, але зазначає, що кожного літа бачить позивача з донькою. Про те, чи вживає чи вживав позивач спиртні напої в присутності доньки їй не відомо.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила що майже 30 років є сусідкою матері позивача ОСОБА_17 та добрими друзями. Зазначила, що сім`я благополучна, ніколи не бачила, щоб ОСОБА_15 себе непристойно поводив чи був в стані алкогольного сп`яніння, про дитину піклуються, купується дитині абсолютно все, що потрібно і для розвитку і для забезпечення її певних потреб займається безпосередньо батько, а коли останній на роботі, то вихованням та доглядом за дитиною здійснює бабуся. Відповідачку бачила вже давно, навіть не згадає, коли останній раз бачила її за своєю адресою проживання, проте пам`ятає, що був випадок, коли рано вранці десь, о пів на п`яту роздався гуркіт в двері до сусідів, як виявилося, то був нинішній чоловік відповідачки, який приїхав якоби забрати доньку до матері на побачення.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що є класним керівником ОСОБА_5 . Представники учениці яких вона знає, тобто, телефонні розмови, онлайн збори, батьківські збори, зустрічі, свята та інші події, що відбуваються в школі і ті, що пов`язанні з ОСОБА_5 є батько ОСОБА_4 та бабуся - мати останнього. За період навчання учениці ОСОБА_5 матір, відносно якої поданий позов про позбавлення батьківських прав не знає, та навіть гадки не має, як вона виглядає, тому охарактеризувати її може, як безвідповідальну особу, яка не цікавиться життям своєї доньки. Про те, що відбувається в сім`ї ОСОБА_19 , вчителька дізналася безпосередньо від неї самої.

В судовому засіданні ОСОБА_17 показала, що позивач являється її сином, а відповідачка колишня невістка, та зазначила, що останні півтора року, відповідачка взагалі не спілкувалась з дитиною, до цього часу, хоч якось підтримували відносини але на даний час не розуміє, чому так сталось. Знає також, що у відповідачки є маленька дитина, і що фізично може не має змоги приїхати, проте технічними засобами можна підтримувати стосунки. Зазначила, що до колишньої невістки відсутня будь-яка довіра, коли вони возили дитину до матері, до нинішнього домоволодіння то дитина могла там бути і чотири дні і більше, але все закінчилось після нервового звиру ОСОБА_19 , яка серед ночі прокидалася і плакала і говорила, що більше не хоче їхати туди. Зазначила, що нинішній чоловік ОСОБА_14 не нормальна особа, яка може нахамити старій жінці тобто їй, погрожувати сексуально-фізичною розправою, а також вбивством. На її думку онучка, більше не має гострої потреби в спілкуванні з матір`ю, тобто, ОСОБА_19 не питається де, мама, чому вона не приїздить та чому вона не телефонує. Але вважає, що мама повинна бути присутньою в житті дитини, в незалежності від того, які стосунки склались між батьками чи між невісткою та свекрухою, проте юридичне вирішення питання щодо позбавлення ОСОБА_14 батьківських прав виникло, через численні погрози зі сторони її чоловіка, з приводу того, що він і його дружина відберуть у них квартиру, пустять їх по світу, заберуть дитину і вони її більше ніколи не побачать і таке інше.

Представник третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради - орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду надіслала заяву про долучення висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав та розгляд справи без їх участі.

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_20 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 7 серпня 2010 року було зареєстровано шлюб, актовим записом № 554 від 07.087.2010 року та видане свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 /а.с. 6/.

Згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_4 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 17.07.2021 року, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_7 /а.с. 7/.

Відповідно до довідки № 22908 від 01.09.2021 року, виданої Автозаводською районною адміністрацією виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 22.08.2018 року по теперішній час /а.с. 4 на звороті/.

Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серія НОМЕР_5 , видане Кременчуцьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції від 27.01.2003 року, громадянин ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_5 перемінив прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується відповідним актовим записом № 131 від 05.11.2001 року /а.с. 5/.

Інформаційною довідкою № 2362 від 23.12.2023 року підтверджується, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано та проживає: ОСОБА_17 з 10.07.1992 року по теперішній час, ОСОБА_4 з 15.02.2002 року по теперішній час, ОСОБА_5 з 22.08.2018 року по теперішній час /а.с. 8/.

Згідно ухвали Автозаводського районного суду міста Кременчук від 16.02.2023 року по справі № 524/9462/21 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю предмет спору /а.с. 9-10, на звороті/.

Розрахунком з вих. № 50232 від 29.12.2023 зі сплати аліментів за період з 02.03.2023 по 28.12.2023 року підтверджується що, згідно в/п № 5524/1260/23 від 22.08.2023 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку, щомісяця на утримання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 28.12.2023 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 35764, 28 грн. /а.с. 11/.

Згідно копією витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань №0000026 від 22.01.2023 року до чергової частини відділу поліції № 2 Кременчуцького РУПГУНП в Полтавській області з письмовою заявою звернувся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про те, що невідома особа на ґрунті раптово неприязних відносин, нанесла тілесні ушкодження останньому /а.с. 12-13/.

Згідно характеристики-відгуку відносно ОСОБА_4 , він працює на ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» з червня 2020 року в цеху теплової автоматики та вимірювань на посаді електрослюсаря з ремонту та обслуговування автоматики і засобів вимірювань електростанції 5-го розряду. За весь період роботи на підприємстві проявив себе дисциплінованим, сумлінно виконуючим свох обов`язки робітником, технічно грамотним, добре підготовленим спеціалістом /а.с. 14/.

Довідкою № 05/4561 від 21.12.2023 року, виданої ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» підтверджується що, ОСОБА_4 отримує заробітну плату та його середньомісячна заробітна плата складає 15770, 53 грн. /а.с. 15/.

У відповідності до технічного паспорту з реєстраційним номером № М-2/432 на квартиру АДРЕСА_2 власниками є ОСОБА_17 та ОСОБА_21 (нинішнє прізвище - ОСОБА_6 ) про що свідчить видане свідоцтво про право власності на житло від 28.02.1997 року з № 9325 /а.с. 16-17, на звороті/.

Згідно заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30.03.2021 року справа № 524/6891/20, Особа 1 мала заборгованість за кредитним договором /а.с. 19-21/.

У відповідності до Єдиного реєстру боржників станом на 08.01.2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 має заборгованість зі сплати судового збору, та зі сплати аліментів /а.с. 22, на звороті/.

Фотокопією довідки № 33633 від 24.05.2024 року про заборгованість по аліментах ОСОБА_2 в період з 02.03.2023 року по 01.05.2024 року підтверджується, що сума заборгованості становить 50116, 28 грн. /а.с. 52 на звороті/.

Довідкою № 24-10/01/19 від 08.07.2024 року, виданої Горішньоплавською міською радою Кременчуцького району Полтавської області Східного Старостинського округу підтверджується, що громадянка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкає без реєстрації місця проживання з 08.05.2021 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_4 /а.с. 76/.

28.05.2022 року був укладений шлюб між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис № 160 та видане свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_6 від 28.05.2022 року /а.с. 80/.

ІНФОРМАЦІЯ_8 у відповідачки народився син ОСОБА_11 , про що зроблено відповідний актовий запис № 271 батьками якого є ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_7 від 13.10.2022 року /а.с. 81/.

Копією № 1 Рішення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області виконавчого комітету № 346 від 02.03.2023 року визначено способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою відповідачку ОСОБА_2 /а.с. 83/.

Листом-відповіддю Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області Атозаводської районної адміністрації служби у справах дітей № П-01-20/170 від 20.07.2023 року повідомляє, що на заяву ОСОБА_2 від 16.06.2023 року щодо проведення профілактичної бесіди з гр. ОСОБА_4 стосовно невиконання ним рішення виконавчого комітету від 02.03.2023 року № 348 «Про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою гр. ОСОБА_2 » та під час бесіди, ОСОБА_4 були роз`ясненні норми діючого законодавства, які регулюють правовідносини між батьками /а.с. 84/.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 2285 від 26.09.2024 було затверджено висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 /а.с. 115/.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцького району Полтавської області, недоцільно позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 116-119/.

Відповідно психологічного висновку від 15.01.2025 року практикуючого психолога ОСОБА_22 громадської організації «Асоціація дитячих та сімейних психологів України» відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дівчинка має високий ступінь емоційної прив`язки до ситуації, яка зараз відчувається в самій родині, підвищений стан особистої тривожності дитини та вже сталу нестабільність нервової системи, що вказує на дуже високу вірогідність нервового зриву /а.с. 174-180/.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п 57, 58).

У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18).

Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що один з батьків ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно своєї доньки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до доньки батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

На думку суду, позбавлення відповідачки батьківських прав порушуватиме її права та не відповідатиме інтересам самої дитини, оскільки дитина залишилася без матері. Відсутність у дитини на цьому етапі життя психологічного зв`язку з матір`ю не виключає можливість налагодження між ними відносин у майбутньому.

Приймаючи до уваги, що судом не встановлено фактів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення нею будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, спричинення дитині будь-якої моральної чи фізичної шкоди, тому суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст.164 СК України для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Докази, які були надані позивачем та досліджені в судовому засіданні суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 76, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 6 березня 2025 року.

Суддя М.М. Лях