КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1978/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Голінько А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Бережного Ярослава Вікторовича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Доступні фінанси», про визначення часток в праві спільної сумісної власності та зняття арешту з нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Бережного Я.В. про визначення часток в праві спільної сумісної власності та зняття арешту з нерухомого майна.

Просила визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за позивачкою та ОСОБА_2 в розмірі по одній другій частці та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , яким було накладено в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, на підставі постанови про опис та арешт майна від 19.10.2021.

В обґрунтування позову зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 06 серпня 1994 року.

04.10.2007 подружжям в кредит було придбано двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,4 кв.м., в якій вони разом проживали.

Зобов`язання по сплаті за вищезазначену квартиру здійснювалось відповідно до кредитного договору № МL-008/374/2007 від 04.10.2007 за спільні кошти подружжя, незважаючи на те, що договори щодо кредиту та іпотеки було оформлено на її чоловіка.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Бережного Я.В. від 23.09.2021 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором № МL-008/374/2007 від 04.10.2007 у сумі 87 095 доларів США 07 центів, постановою від 19.10.2021 накладено арешт на спірну квартиру та призначено зберігачем невідому особу - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому відчуження частки цього майна в тому числі і на публічних торгах без згоди іншого з подружжя порушує право останнього як співвласника на вільне користування і розпорядження нерухомим майном.

Крім цього, позивачка, не має боргових зобов`язань перед банком, а відповідно позбавлення її майна в рахунок погашення грошових зобов`язань інших осіб є протиправним позбавленням права власності, що забороняється законом.

Вказане обтяження унеможливило реалізацію права власності позивачки на майно, як співвласниці майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , перешкоджають її вільному користуванню і розпорядженню нерухомим майном.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Проведено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у наступний спосіб:

- визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що квартира АДРЕСА_1 , на яку накладено арешт, придбана сторонами за час перебування у шлюбі, а тому позивачка є за законом фактичним власником спірного майна у рівній з відповідачем частці - 1/2, незважаючи на те, що квартира зареєстрована на відповідача ОСОБА_2 . При цьому судом враховано, що кредитний договір №МL-008/374/2007 від 04.10.2007 укладений між АТ «ОТБ Банк» і ОСОБА_2 був укладений ним в інтересах сім`ї і кошти, які одержані за договором, використано для купівлі спірної квартири, тому вимога про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , який було накладено в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 25 липня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про повне задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що вона звернулась до суду в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» щодо зняття арешту з майна, а вимоги щодо поділу майна в натурі чи поділу майна в будь-який інший спосіб нею не заявлялися, тому вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Вказує, що недобросовісними є дії саме кредитора та його правонаступника, які не виконують рішення суду щодо проведення обов`язкової реструктуризації позичальнику, за результатами якої її чоловік ОСОБА_2 мав би відновити платежі за кредитом.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

18 вересня 2024 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

15 листопада 2024 року від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі.

18 листопада 2024 року від адвоката Павленка С.В. представника приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. надійшли пояснення.

04 лютого 2025 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення на пояснення.

14 квітня 2025 року від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі.

14 квітня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без участі.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник третьої особи Павленко С.В., заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін

14 квітня 2025 року ОСОБА_2 подав заява про розгляд справи без участі. В заяві підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

14 квітня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи без її участі. В заяві підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідності до постанови про арешт майна боржника від 19.10.2021 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 винесеної приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Я.В. на виконання виконавчого листа № 2/756/1050/16, виданого 06.03.2017 Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №МL-008/374/2007 від 04.10.2007 у сумі 87 095 доларів США 07 центів та витрати пов`язані з опублікуванням оголошення в засобах масової інформації в розмірі 420 грн. описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить боржнику відповідно до договору купівлі-продажу від 04.10.2007.

Позивачка ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 06.08.1994, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (том спр.1, а.с. 136).

Під час перебування у шлюбі,відповідно до Договору купівлі - продажу квартири від 04.10.2007, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко І.В. відповідач ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 (том спр.1, а.с. 131-133).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам та не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 вказано, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі №209/3085/20, вказано, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчиненні узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникла необхідність повторного звернення до суду. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого ч.1 ст.71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу.

Колегія суддів вважає, що встановивши, що подружжя під час шлюбу набуло двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про їх поділ в рівних частинах.

Так, правилами ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1-2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Отже, ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 СК України передбачає, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і про те, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками справи для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2025 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана