Справа № 346/2/25
Провадження № 2/346/752/25
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2025 р.м. Коломия
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді Третьякової І.В.
за участю секретаря - Дутчак Х.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення компенсаційних платежів та інфляційних втрат, -
Позовні вимоги мотивовані тим, що між ВАТ «Банк» Фінанси та Кредит» і ОСОБА_1 09.08.2007р. був укладений кредитний договір №1403pv-07. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, того ж дня між ТОВ «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки. Судовим наказом, виданим Коломийським міськрайонним судом 11.09.2009р. з відповідачів на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором №1403pv-07 в сумі 271892,43 грн. 30.01.2019р. відкрито виконавче провадження № 58237658 про примусове виконання судового наказу №2-н-611 від 11.09.2009р. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 24.07.2019р. задоволено заяву позивача та замінено стягувача у виконавчому провадженні ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на Державну іпотечну установу. На підставі ухвали суду, 20.08.2019р. державним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження. Станом на день звернення дод суду з даним позовом, зобов`язання за судовим наказом №2-н-611 від 11.09.2009р. про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №1403pv3-07 від 09.08.2007р. в загальному розмірі 271892,43 грн. не виконані ні в добровільному, ні в примусовому порядку. З огляду на це, позивач вважає, що відповідачі порушують грошове зобов`язання, а тому в Державна іпотечна установа має право на застосування наслідків такого порушення, передбачених ст. 625 ЦК України.
Ухвалою суду від 27.01.2025р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено перше судове засідання з викликом сторін. Роз`яснено відповідачу її право подати відзив на позовну заяву.
Відзив на позов до суду не надходив.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, 04.02.2025р. подав до суду заяву, в якій просив розглянути справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 54, 59).
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідачів і ухвалює заочне рішення проти чого представник позивача в своєму клопотанні не заперечував.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що судовим наказом Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.09.2009р. №2-н-611 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 1403pv3-07 від 09.08.2007р. в загальному розмірі 271892,43 грн. на користь ВАТ «Банк «Фінанси і Кредит», а також 850 грн. судовий збір та 60 грн- за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
30.01.2019р. приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким Володимиром Васильовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58237658 з примусового виконання судового наказу Коломийського міськрайонного суду від 11.09.2009р. №2-н-611 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси і Кредит» заборгованості за кредитним договором № 1403pv3-07 від 09.08.2007р. в розмірі 271892,43 грн. та судових витрат.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.07.2019р. замінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» на Державну іпотечну установу щодо виконання судового наказу, виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 11.09.2009р. у справі № 2-н-611 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №1403pv3-07 від 09.08.2007р. в загальному розмірі 271892,43 грн.
Постановою приватного виконавця Витвицького В.В. від 20.08.2019р. у виконавчому провадженні № 58237658 змінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» на Державну іпотечну установу.
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за Кредитним договором, а тому банк звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом з позичальниці та ОСОБА_2 , який поручився за виконання відповідачкою цього договору на підставі укладеного із банком договору поруки. Судовим наказом від 11 вересня 2009 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальниці перед банком та його порушення. Судове рішення пред`явлено до примусового виконання та до теперішнього часу залишається невиконаним.
Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2009 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, суд погоджується з тим, що Державна іпотечна установа, як правонаступник кредитора, має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).
Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кредитну заборгованість ні первісному кредитору, ні його правонаступнику не сплатили, то їхнє зобов`язання перед позивачем за Кредитним договором не припинилося та триває.
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.
У цій справі Державна іпотечна установа пред`явила позов 26.12.2024р. (дата подачі документів на пошту згідно відомостей зазначених на конверті а.с. 33), та просила стягнути з відповідачів компенсаційні платежі за трирічний період з 01.09.2021 по 25.09.2024р.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, опираючись на вищевикладені положення, частково не погоджується з періодом розрахунку, вказаного позивачем, та проводить розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період, що передує трирічному строку звернення до суду, тобто з 26.12.2021р. по 25.09.2024р.
При цьому, суд бере до уваги, що указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє станом по сьогоднішній день.
А згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, право Державної іпотечної установи на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу тривало з 26.12.2021 по 23.02.2022р., оскільки з 24.02.2022р. такі суми підлягають списанню.
В позовній заяві представник позивача посилався на те, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не містить застережень за невиконання зобов`язань, які виникли на підставі рішень судів та не передбачає особливостей у регулюванні наслідків невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на іншій підставі ніж договір про надання кредиту (позики), а саме на підставі рішення суду. Таким чином, вважав, що обмеження, передбачені п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо не застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України не розповсюджуються на правовідносини, які виникли у зв`язку з невиконанням рішення суду, а саме наказу № 2-н-611 від 11.09.2009р.
Однак, з такою позицією сторони позивача суд не погоджується та вважає її безпідставною і необгрунтованою виходячи з наступного.
Так, згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частина 5 вищевказаної статті зазначає, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Верховний Суд в аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві вказав, що статтею 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. Крім того, з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.
Отже, стягнення судовим наказом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси і Кредит» кредитної заборгованості не свідчить про виникнення між ними цивільних прав та обов`язків на підставі рішення суду, оскільки таким було лише підтверджено наявність зобов`язаних правовідносин, які виникли з укладеного кредитного договору №1403pv-07.
Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 26.12.2021 по 23.02.2022р., суд вважає за можливе солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача 7941,43 грн. в якості компенсації інфляційних втрат та 1340,84 грн. - в якості компенсації 3% річних за прострочення грошового зобов`язання.
Таким чином, позовні вимоги суд знаходить частково обгрунтованими та законними і задовольняє їх у зазначеній частині. В решті позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 315,00 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 256, 257, 261, 262, 266, 267, 526-530, 625, 626, 638, 1048-1049, 1054-1055, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 12, 13, 43, 49, 81, 141, 206, 263-265, 279, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.04.2025р.

Суддя: Третьякова І. В.