Провадження №22-ц/812/601/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №479/605/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Кривоозерський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Репушевської Олени Віталіївни у приміщенні цього суду 03 лютого 2025 року, дата складання повного тексту не зазначена, за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

у с т а н о в и в :

У квітні 2024 року Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі АТ «ПУМБ», Банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 11 лютого 2022 року відповідачка підписала заяву №302 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої прийняла публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті pumb.ua, з урахуванням умов надання всіх послуг. У вказаній заяві відповідачка просила Банк надати їй споживчий кредит на загальні цілі. Того ж дня відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом зазначеної заяви, відповідно до якої отримала кредит, в розмірі 58600 грн., строком на 24 місяці, зі сплатою 0,01 % річних, а в разі невиконання зобов`язань щодо повернення кредиту - в розмірі 0,01% річних за користування споживчим кредитом на суму простроченої заборгованості за основною сумою споживчого кредиту. Крім того, в паспорті споживчого кредиту зазначено про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,22 %. Взяті на себе зобов`язання відповідно до умов кредитного договору Банк виконав у повному обсязі, проте відповідачка порушила його умови, оскільки тривалий строк не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, внаслідок чого станом на 01 лютого 2024 року утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 81302 грн. 82 коп., з яких: 53106 грн. 40 коп. заборгованість за кредитом; 8 грн. 11 коп. заборгованість по процентам; 28188 грн. 31 коп. заборгованість за комісією.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь зазначену заборгованість та 2422 грн. 40 коп. судового збору.

Відзив на позовну заву не надходив.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2025 року задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором від 11 лютого 2022 року в сумі 53114 грн. 51 коп. та судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1582,53 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Рішення суд мотивував тим, що оскільки відповідачка не виконала належним чином зобов`язання за кредитним договором, укладеним з банком, з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та нарахованими відсотками за користування кредитними коштами.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за комісією в загальному розмірі 28188,31 грн., суд дійшов до висновку про відсутність підстав для її стягнення у зв`язку з тим, що умови договору щодо обов`язку здійснення платежів по комісії є нікчемними.

В апеляційній скарзі відповідачка вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості по кредиту в заявленому позивачем розмірі. Так, належним та допустимим доказом розміру заборгованості за кредитним договором від 11 лютого 2022 року може бути лише виписка з клієнтського рахунку відповідачки. Вказаний доказ необхідний для встановлення справжнього розміру заборгованості за тілом кредиту. ОСОБА_1 вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором може свідчити лише про порядок обчислення заборгованості, однак не може слугувати підтвердженням справжності тих сум заборгованості, які у ньому містяться. Відповідно, у суду першої інстанції не було підстав для встановлення розміру заборгованості по кредиту та стягнення його з відповідача. Також відповідачка зауважує, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що підтверджують підписання відповідачкою Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку як невід`ємної частини спірного договору, на які посилається позивач при здійсненні розрахунку суми заборгованості по кредиту, а отже висновки, яких суд дійшов, ґрунтуючись на положеннях цих документів, є безпідставними. Отже, ці Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України призначена до розгляду апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Щодо меж апеляційного розгляду справи.

Відповідачка в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у позові, натомість наводить доводи щодо неправильності висновків суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за наданим кредитом та процентам за користування кредитними коштами.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності висновків суду в частині відмови судом у стягненні 28188 грн. 31 коп. заборгованості з комісії, апеляційний суд в цій частині не надає оцінки рішенню суду.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, оцінивши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вказаним положенням закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 лютого 2022 року ОСОБА_1 підписала заяву №302 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - заява №302), за умовами якої прийняла публічну пропозицію АТ «Перший Український Міжнародний банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті pumb.ua з урахуванням умов надання всіх послуг. У вказаній заяві відповідачка просила Банк надати їй споживчий кредит на загальні споживчі цілі в сумі 58600 грн. строком на 24 місяця зі сплатою відсотків - 0,010% річних кожного місяця та сплати щомісячної комісії в розмірі 1300 грн. 92 коп. Згідно цієї заяви сторони передбачили повернення кредитних коштів частинами щомісяця (до 11 числа кожного календарного місяця, усього 24 платіжу по 3742 грн. 84 коп. та 3742 грн. 71 коп. (останній платіж). Того ж дня відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом згаданої заяви, відповідно до якої отримав кредит, в розмірі 58600 грн., строком на 24 місяці, зі сплатою 0,010 % річних, а в разі невиконання зобов`язань щодо повернення кредиту в розмірі 0,01% річних за користування споживчим кредитом на суму простроченої заборгованості за основною сумою споживчого кредиту. Крім того, в паспорті споживчого кредиту зазначено про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,22 % (а.с. 35-37, 38).

Згідно складеного Банком розрахунку заборгованості зобов`язання за кредитним договором не виконувались відповідачкою належним чином, у зв`язку з чим станом на 01 лютого 2024 утворилась заборгованість, загальний розмір якої становить 81302,82 грн., яка складається з: 53106,40 грн. заборгованості за кредитом; 8.11 грн. заборгованості за процентами; 28188,31 грн. заборгованості за комісією (а.с. 61-63).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав що позивач довів факти укладання сторонами договору кредиту, отримання відповідачкою кредитних коштів та наявність заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитними коштами.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Таким чином, підписавши заяву №302, пройшовши ідентифікацію клієнта, відповідачка уклала з позивачем договір про надання банківських послуг (далі Договір), який за своєю природою є змішаним договором (містить умови, притаманні договору відкриття та обслуговування рахунку та договору кредиту), що підтвердила своїм підписом на заяві №302, узгодивши, зокрема умови кредитування (валюту кредиту, строк та порядок його отримання та повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами, вид відповідальності за порушення умов договору), в межах умов якого відповідачка отримала кредитні кошти.

Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання документу) і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо істотних умов, притаманних даному виду договору.

Зокрема, з підписаної ОСОБА_1 заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11 лютого 2022 року вбачається, що відповідачка погодила запропоновані позивачем умови щодо типу кредиту, суми кредиту, строку кредитування, річної базової процентної ставки у розмірі порядок повернення кредиту та процентів, відповідальність за порушення умов договору та інш.

Отже з огляду на зміст підписаної заяви сторони узгодили між собою умови надання кредиту, які, як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку позичальника, відповідачка не виконувала в повному обсязі, а саме - несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала заборгованість за кредитом та процентами.

За такого є доведеним, що Банк надав відповідачці грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Банк виконав передбачені Договором зобов`язання, надавши відповідачці кредитні кошти.

Відповідачка отримала кредитні кошти, використала їх на власний розсуд, отримавши їх на рахунок відповідно до виписки по рахунку, відкритому позивачем на її ім`я, вчиняла операції з часткового погашення заборгованості, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту та процентами у визначеному позивачем розмірі.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов обґрунтованого висновку про узгодження сторонами умов кредитування, зокрема щодо нарахування процентів за користування кредитом, а тому ухвалив законне рішення про часткове задоволення позовних вимог в межах тіла кредиту та заборгованості по процентам за користування кредитом.

Факт укладання такого договору, отримання кредитних коштів відповідачкою шляхом їх перерахування на її рахунок не оспорюється і підтверджується, крім підписаної нею заяви, також платіжною інструкцією від 11 лютого 2022 року TR.55935781.107952,8810 про переказ 58600 грн. коштів ОСОБА_1 (а.с. 60), випискою по особовому рахунку, відкритому на її ім`я (а.с. 61-67).

Натомість відповідачка в апеляційній скарзі заперечує наявність у справі доказів на підтвердження розміру нарахованої позивачем заборгованості.

Відхиляючи такий аргумент, апеляційний суд виходить з наступного.

Звертаючись до суду з цим позовом, Банк подав до суду заяву ОСОБА_1 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та виписку по особовому рахунку НОМЕР_1 . UAH, відкритому на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Так, указаними положенням закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пункту 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачає, що первинним є документ, який містить відомості про операцію. Зокрема, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Пунктом 62 цього ж Положення передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц.

Колегія суддів доходить висновку, що матеріалами справи підтверджено, що позивач відкрив відповідачці особовий рахунок, на який перерахував кредитні кошти, надавши їх розпорядження позичальниці.

Також виписка по особовому рахунку підтверджує рух коштів, зокрема, операції з погашення кредитної заборгованості, а отже і розмір нарахованої позивачем заборгованості за кредитом та відсотками. Доказів на спростування здійсненого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 не надала.

Щодо доводу апеляційної скарги про недотримання вимог процесуального закону щодо вручення відповідачці копій долучених до позовної заяви доказів.

Так, на виконання вимог частини 1 статті 177 ЦПК України позивач до позовної заяви долучив докази надсилання ОСОБА_1 копій поданих до суду документів, а саме список «20240409 ПУМБ_ позов СТ_ 763 _2» ф. 103А згрупованих відправлень Укрпошта Стандарт та опис вкладеного до цього відправлення (а.с. 8-11), які підтверджують надіслання відповідачці позовної заяви разом із додатками на 25 арк.

До того ж безпосередньо в суді відповідачка, що остання підтверджує, отримала копії позовної заяви разом із додатками, що підтверджується протоколом судового засідання від 07 жовтня 2024 року (а.с. 85). Неприйняття таких доказів вручення відповідачці копій матеріалів позовної заяви було б проявом надмірного суддівського формалізму.

За такого права відповідачки щодо отримання тексту позовної заяви разом із долученими позивачем доказами були дотримані.

Колегія суддів вважає помилковим посилання відповідачки на те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що підтверджують підписання нею Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку як невід`ємної частини спірного договору, оскільки умови щодо надання кредитних коштів узгоджені сторонами у справі у заяві №302, що свідчить про укладання кредитного договору, а відсутність доказів підписання ОСОБА_1 . Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку цей факт не спростовує.

Враховуючи, що при ухваленні рішення в оскаржуваній частині суд повно з`ясував обставини справи та правильно застосував норми матеріального і процесуального права, внаслідок чого прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо стягнення заборгованості відповідачки за кредитним договором, відповідно до статті 375 ЦПК України відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в зазначеній частині.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду не скасовано і не змінено, розподіл судових витрат, які в цій справі покладаються на відповідачку, не проводиться.

Керуючись статтями 367,368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2025року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Т.М.Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_____________________________________________

Повна постанова складена 29 квітня 2025 року