ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4450/25 Справа № 204/8007/24 Головуючий у першій інстанції: Черкез Д. Л. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Черкез Д.Л. від 21 січня 2025 року по справі за позовом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до ОСОБА_1 , третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди в порядку зворотної вимоги (регресу),

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , обґрунтовуючи це тим, що Міністерством юстиції України отримано лист Державної казначейської служби України № 5-06-06/1115 від 17.01.2024 щодо здійснення дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців міжрегіональних управлінь, внаслідок протиправних дій та/або бездіяльності яких заподіяно збитки державному бюджету. Зокрема, на виконання виконавчих листів Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 203/1672/20 на користь ОСОБА_3 31.10.2023 перераховано 3 000,00 грн., на користь ОСОБА_4 31.10.2023 перераховано 13 463,18 грн. Відповідно до рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 28.10.2020 по справі № 203/1672/20 спільний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної казначейської служби України в особі Управління Державної казначейської служби України Шевченківському районі міста Дніпра про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Вищевказаним рішенням стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди 11 463,18 грн. та у відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн. Також, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2020 року по справі № 203/1672/20 стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Як встановлено судом в вищевказаному рішенні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, саме внаслідок неправомірних рішень старшого державного виконавця Потапенко Віри Вікторівни ОСОБА_3 не зміг здійснити перетин кордону в аеропорту та відповідно, туристичну подорож згідно договору про надання туристичних послуг, укладеного і оплаченого його дружиною ОСОБА_5 за рахунок спільних коштів подружжя, з огляду на те, що спільність майна подружжя за ст. 60 СК України презюмується, а відтак, суд прийшов до висновку що протиправне діяння - дії та рішення старшого державного виконавця Потапенко В.В., доказом чого є ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року, що набрала законної сили 04 березня 2020 року, перешкодили реалізації подорожі за оплаченим зі спільних коштів договором, у зв`язку з чим ОСОБА_3 зазнав збитків в розмірі своєї рівної з дружиною частки у спільному сумісному майні подружжя - оплаченого туристичного продукту, тобто 10568,00 грн. та витрат на квитки, пов`язані з реалізацією подорожі за договором на суму 845,44 грн., у зв`язку з чим заподіяна шкода у доведеному зазначеному розмірі підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету, однак з урахуванням вимог ч. 4 ст. 65 СК України на користь ОСОБА_5 , яка уклала договір про надання туристичних послуг в інтересах сім`ї. За результатом проведення дисциплінарного провадження встановлено факт заподіяння матеріальної шкоди державі внаслідок неналежного виконання посадових обов`язків старшим державним службовцем ОСОБА_1 , дисциплінарною комісією також було досліджено питання визначення форми вини ОСОБА_1 . Дисциплінарна комісія також дійшла висновку, що формою вини ОСОБА_1 у безспірному списанні з державного бюджету коштів у сумі 13 463,18 грн. на користь ОСОБА_4 та в сумі 3 000,00 грн. на користь ОСОБА_3 за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2020 у справі № 203/1672/20 - є непрямий умисел. Таким чином, внаслідок протиправних та незаконних дій та рішення старшого державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Потапенко Віри Вікторівни, було завдано збитків державному бюджету у розмір 16 463,18 грн. Держава виконала рішення суду щодо відшкодування стягувачам 16 463,18 грн. При цьому, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Саме через незаконні та протиправні дії та рішення відповідача було прийнято рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2023 року. Таким чином, дії та рішення старшого державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Потапенко В.В. знаходиться у прямому, безпосередньому причинному зв`язку з заподіяними збитками Державному Бюджету України. В діях відповідача містяться всі законодавчо визначені умови настання матеріальної відповідальності державного службовця за завдану шкоду. Внаслідок підтверджених протиправних та незаконних дій та рішення відповідача з Держави в особі Державної казначейської служби України було стягнуто суму у розмірі 16 436,18 грн., що спричинило збитки Державному бюджету України у відповідному розмірі. Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України грошові кошти у розмірі 16463,18 грн у порядку регресу та понесені судові витрати у розмірі 3028,00 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2025 року позовну заяву Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до ОСОБА_1 , третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди в порядку зворотної вимоги (регресу) задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України грошові кошти у розмірі 16463,18 грн. в порядку регресу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, неповне встановлення обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 02 вересня 2002 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська по цивільній справі №2-1901/2002 було видано виконавчий лист, яким стягнуто зі ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, та не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно до повноліття дитини, на користь ОСОБА_7 , починаючи стягнення з 14 серпня 2002 року.

Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), виконавче провадження №13586747.

Місцевим судом встановлено, що матеріали ВП №13586747 були передані державному виконавцю Потапенко В.В. 15 лютого 2018 року, що підтверджується інформацією з ВП про рух виконавчого провадження (а.с. 26-27 т.2).

В ході примусового виконання вищевказаного виконавчого листа старшим державним виконавцем Потапенко В.В. були винесені постанови: про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 28.02.2018 року; про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 28.02.2018 року; про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 28.02.2018 року; про арешт майна боржника від 24.03.2018 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 30.01.2019 року.

20 серпня 2019 року старшим державним виконавцем Потапенко Вірою Вікторівною були винесені постанови про зняття арешту з майна і коштів боржника, про скасування заходів примусового виконання, та про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України (а.с. 30, 32, 33 т.2).

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Потапенко В.В. від 20 серпня 2019 року виконавче провадження №13586747 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 28 т.2).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року по справі №204/6431/19 скаргу ОСОБА_3 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Потапенко Віра Вікторівна, ОСОБА_8 , на дії державного виконавця - задоволено частково. Визнано протиправними і незаконними дії та рішення старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Потапенко Віри Вікторівни, вчиненими у виконавчому провадженні №13586747, якими були тимчасово обмежені права та законні інтереси ОСОБА_3 , а саме: щодо винесення Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 30.01.2019 року; щодо винесення Постанови про арешт майна боржника від 24.03.2018 року; щодо винесення Постанови про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 28.02.2018 року; щодо винесення Постанови про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 28.02.2018 року; щодо винесення Постанови про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 28.02.2018 року. В іншій частині скарги ОСОБА_3 - відмовлено.

У даній ухвалі місцевий суд погодився зі скаргою ОСОБА_3 в частині незаконного обмеження старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Потапенко В.В. його прав та законних інтересів з огляду на те, що ще 01 червня 2016 року між боржником і стягувачем була укладена мирова угода, якою сторони досягли згоди з питання розміру, строків і подібних питань стосовно сплати боржником колишній дружині (стягувачу) грошових коштів (аліментів) на утримання їхньої спільної дитини. 07 червня 2016 року вищевказана мирова угода у трьох оригінальних примірниках шести аркушах разом із відповідною супровідною заявою від 07 червня 2016 року, яка також була підписана боржником та стягувачем, була подана сторонами до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції для подальшого її передання та затвердження до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, що підтверджується відміткою відділу ДВС про отримання вказаних документів. Крім того, судом було оглянуте виконавче провадження №13586747, в матеріалах якого, станом на час розгляду вказаної справи судом, наявна заява стягувача ОСОБА_8 від 03 червня 2016 року, в якій вона зазначила, що з питання сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-яких претензій не має та у майбутньому не матиме до батька дитини ОСОБА_3 , а також повідомила, що з 01 червня 2016 року відносно розміру та строків виплати щомісячних платежів (аліментів) на утримання їхнього неповнолітнього сина між нею та батьком дитини досягнута певна домовленість, яку ними буде оформлено у встановленому чинним законодавством України порядку. Вказана заява була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Біндюгіною М.О. і зареєстрована в реєстрі за №528. Таким чином, попри скасування самим же державним виконавцем, винесених раніше постанов про обмеження прав боржника, суд прийшов до висновку, що дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області були протиправними і незаконними на момент їх вчинення.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року у справі №204/6431/19 апеляційну скаргу старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Потапенко Віри Вікторівни - залишено без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року - залишено без змін.

У постанові Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року зазначено, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що всі спірні питання між стягувачем та боржником вже врегульовані та заборгованість у ОСОБА_3 по виконавчому провадженню №13586747, відсутня. Державним виконавцем повинно було бути перевірено всі обставини виконавчого провадження, перш ніж вчиняти примусові дії щодо боржника.

В подальшому, у травні 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пред`явили позов до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Державної казначейської служби України в особі Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Дніпра про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2020 року у справі №203/1672/20 позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної казначейської служби України в особі Управління Державної казначейської служби України Шевченківському районі м. Дніпра про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди 11463,18 грн. та у відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 168,16 грн. та на користь держави 298,47 грн (т. 1 а.с. 59-64)

У вказаному рішенні суду першої інстанції встановлено, що 04 червня 2019 року позивачу ОСОБА_3 при проходженні прикордонного контролю працівниками Державної прикордонної служби України відмовлено у перетині кордону України з причин наявності обмежень за постановою державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Дніпра ГТУ у Дніпропетровській області, про що позивача повідомлено листом Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 04 червня 2019 року за вих. №184/С-1173. Саме внаслідок неправомірних рішень державного виконавця відповідача ОСОБА_3 не зміг здійснити перетин кордону в аеропорту та, відповідно, туристичну подорож до Китаю згідно договору про надання туристичних послуг №399116 від 01 червня 2019 року, укладеного і оплаченого його дружиною ОСОБА_4 за рахунок спільних коштів подружжя, з огляду на те, що спільність майна подружжя за ст. 60 СК України презюмується, а відтак, суд приходить до висновку що протиправне діяння - дії та рішення державного виконавця, доказом чого є ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року, що набрало законної сили 04 березня 2020 року, перешкодили реалізації подорожі за оплаченим зі спільних коштів договором, у зв`язку з чим ОСОБА_3 зазнав збитків в розмірі своєї рівної з дружиною частки у спільному сумісному майні подружжя - оплаченого туристичного продукту, тобто 10 568,00 грн. та витрат на квитки, пов`язані з реалізацією подорожі за договором на суму 845,44 грн., у зв`язку з чим заподіяна шкода у доведеному зазначеному розмірі підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету, однак з урахуванням вимог ч. 4 ст. 65 СК України на користь ОСОБА_4 , яка уклала договір про надання туристичних послуг № 399116 в інтересах сім`ї. В результаті незаконних дій та рішень державного виконавця відповідача у цій справі ОСОБА_3 позбавлений був заздалегідь запланованого і погодженого відпочинку зі своєю сім`єю, зазнав душевних переживань від безпідставного вжиття обмежувальних заходів його права на вільне пересування, що спричинило необхідність вжиття додаткових зусиль для відновлення звичайного ритму життя та відновлення свого права на вільне пересування, а відтак, позивачу ОСОБА_3 така шкода підлягає відшкодуванню, співмірним та достатнім розміром якої, є грошова сума в розмірі 3 000,00 грн. за рахунок коштів державного бюджету. Також, суд прийшов до висновку, що саме в результаті незаконних дій та рішень державного виконавця відповідача у цій справі ОСОБА_4 позбавлена була тієї подорожі разом з чоловіком, на яку мала розумні і законні сподівання, що спричинило моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, співмірним та достатнім розміром якої, є грошова сума в розмірі 2 000,00 грн. за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року по справі №203/1672/20, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2020 року було залишено без змін.

В подальшому, ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2022 року у справі №203/1672/20 відмовлено Державній казначейській службі України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_10 , на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної казначейської служби України в особі Управління Державної казначейської служби України Шевченківському районі м. Дніпра про стягнення майнової та компенсацію моральної шкоди.

Державна казначейська служба України за рахунок коштів Державного бюджету України сплатила на користь ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди 11463,18 грн та у відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн, а також сплатила на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн, що підтверджується відповідними відмітками про оплату 31 жовтня 2023 року на виконавчих листах, виданих Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 24 січня 2022 року по справі №203/1672/20 (а.с. 72, 73 т. 1 ).

Відносно старшого державного виконавця Потапенко В.В. було ініційовано дисциплінарне провадження.

За результатами розгляду дисциплінарної справи дисциплінарною комісією Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з розгляду дисциплінарної справи для здійснення дисциплінарного провадження стосовно старшого державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Потапенко В.В. 15 березня 2024 року було винесено подання, яким запропоновано вирішити питання щодо закриття дисциплінарного провадження відносно старшого державного виконавця Потапенко В.В. у зв`язку з закінченням строків застосування дисциплінарного стягнення, передбачених ч. 1 ст. 71 Закону України «Про державну службу».

ОСОБА_1 на цей час працює на посаді старшого державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що визнавалось учасниками справи під час розгляду справи, а також підтверджується наказом начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №5417-к від 29 грудня 2022 року «Про особовий склад» (а.с. 47 т.1).

В.о. начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було внесено старшому державному виконавцю Потапенко В.В. пропозицію про відшкодування шкоди в порядку статті 82 Закону України «Про державну службу», в якій запропоновано добровільно відшкодувати збитки, завдані Державному бюджету України, у розмірі 13463,18 грн. та 3000,00 грн., а також в строк до 31 травня 2024 року надати відповідні підтверджуючі документи (а.с. 65-67 т. 1).

Однак, Потапенко В.В. завдані Державному бюджету України збитки у загальному розмірі 16463,18 грн. не відшкодувала.

Частиною ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно ч. 4 ст. 1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Відповідно до цієї норми права, держава, відшкодувавши шкоду, отримує право зворотної вимоги (регресу) до особи, винної за завдану шкоду.

Регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у звязку з чим і виникло нове повязане саме з регресною вимогою.

Регрес регулюється загальними нормами цивільного права.

Тобто, у разі регресу виконання первісного зобов`язання має характер правоприпиняючого та одночасно правоутворюючого юридичного факту.

Згідно частин 2, 3 ст. 80 Закону України «Про державну службу», Держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до: 1) державного службовця, який заподіяв шкоду; 2) посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи.

У разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю.

Зі змісту приписів ч. 1 та 3 ст. 81 Закону України «Про державну службу» вбачається, що підставою для відшкодування шкоди є неналежне виконання державним службовцем своїх посадових обов`язків, а у разі спільного заподіяння шкоди кількома державними службовцями кожен із них несе відповідальність у розмірі, пропорційному ступеню вини.

Глава IX Кодексу законів про працю України встановлює гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації.

Підпунктом 2 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України передбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.9, 10 п.9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, кошти, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів). За поданням Казначейства України органи прокуратури звертаються в інтересах держави до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам). Посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом.

При цьому суд зазначає, що саме лише задоволення скарги на дії державного виконавця не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями такої посадової особи та заподіяною шкодою. В даному випадку доведенню має підлягати та обставина, що саме протиправні дії чи бездіяльність заподіювача шкоди є причиною, а збитки які виникли у потерпілої особи безумовним наслідком такої поведінки особи.

Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові КЦС ВС від 01.03.2023 року по справі №752/3839/2022 (№61-11057 св 22).

Абзацами 4, 5 п.п. 10 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України визначено, що органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (місцевих бюджетів), у випадках, визначених цим пунктом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб цих органів, якщо рішенням суду не встановлено в діях посадових, службових осіб складу кримінального правопорушення. За результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи Казначейства України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Згідно із ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», державні органи після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, у випадках, визначених цим Законом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях зазначених осіб.

Таким чином, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях посадової, службової особи державного органу, дії якої призвели до збитків державного бюджету, проведення службового розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів є обов`язковим.

Враховуючи вищевикладене, лише службовим розслідуванням можливо встановити чи був у діях відповідача умисел на здійснення нею службової бездіяльності, і якщо такий мав місце, якими саме діями чи бездіяльністю така була вчинена.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку вищевказаними судовими рішенням, зокрема ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року по справі №204/6431/19, рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2020 року у справі №203/1672/20, складу кримінального правопорушення у діях відповідачки ОСОБА_1 не встановлено, і станом на день розгляду даної справи по суті будь-яке кримінальне переслідування такої особи з приводу неналежного виконання нею своїх посадових обов`язків не здійснюється.

Суду не надано доказів проведення стосовно відповідачки саме службового розслідування; не надано доказів, що на цей час існують відповідні чинні висновки такого розслідування з приводу наявності в діях відповідачки ознак неналежного виконання нею своїх службових обов`язків.

Крім того, згідно змісту подання дисциплінарної комісії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з розгляду дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 , у якому вказано про наявність у діянні відповідачки вини у формі непрямого умислу, не наведено висновків щодо доводів відповідачки, що до свого провадження, від іншого виконавця, матеріали вищевказаного виконавчого провадження вона прийняла 15.02.2018 року, які не містили письмових документів про досягнення сторонами виконавчого провадження 01 червня 2016 року домовленості щодо розміру та строків виплати щомісячних платежів (аліментів) на утримання їхнього неповнолітнього сина; натомість у матеріалах провадження, на час передання їх відповідачці, були наявні попередження, заяви стягувача про видачу довідок про неотримання аліментів, подання державного виконавця про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за ст. 164 ККУ.

Вказане подання дисциплінарної комісії не містить інформації про належну перевірку доводів ОСОБА_1 щодо вказаних вище обставин, які, на думку відповідачки, свідчать про відсутність у її діях вини, зокрема, у формі непрямого умислу.

Непрямий умисел - це умисел, при якому особа усвідомлювала неправомірність свого діяння (бездіяльності) або рішення, передбачала його негативні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Однак, позивачем не конкретизовано, зокрема, в чому саме полягає та на що був направлений непрямий умисел ОСОБА_1 при вчиненні нею діяння у виконавчому провадженні №13586747; не зазначено, які аспекти свідчать, що ОСОБА_1 усвідомлювала неправомірність свого діяння у даному випадку та передбачала його негативні наслідки, тощо.

Встановивши відсутність належного обгрунтування непрямого умислу відповідачки у вчиненні діяння, яке спричинило обовязок держави виплатити грошові кошти учасникам виконавчого провадження; враховуючи непроведення стосовно відповідачки саме службового розслідування, - колегія дійшла висновку про невстановлення у діянні відповідачки вини у формі умислу та відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування відповідачкою шкоди в порядку зворотної вимоги (регресу).

Колегія звертає увагу, що позивачем не заявлені клопотання про надання доказів, про витребування відповідних доказів апеляційним судом, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання.

Крім того, колегія зазначає, що зі змісту положень ч. 3 ст. 80 Закону України «Про державну службу» вбачається, що у разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю.

При цьому, положеннями ст.ст. 80, 81, 82 Закону України «Про державну службу» не визначено можливості регресної вимоги до державного службовця щодо відшкодування саме моральної шкоди.

В той час, як положеннями ч. 4 ст. 1191 ЦК України встановлено можливість такої зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, за виключенням відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що під час розгляду справи не встановлено умисного заподіяння шкоди державним виконавцем Потапенко В.В. державі; враховуючи положення ч.4 ст.1191 ЦК України, що виключають можливість пред`явлення зворотної вимоги до відповідачки щодо відшкодування моральної шкоди, - колегія дійшла висновку про недоведеність підстав для покладення на відповідачку відповідальності по відшкодуванню шкоди в порядку зворотної вимоги (регресу).

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, не надав належної оцінки представленим сторонами доказам у їх сукупності, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги, що апеляційну скаргу задоволено, а в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги в розмірі 4542,00 грн. (а.с. 67 т.2).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до ОСОБА_1 , третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди в порядку зворотної вимоги (регресу) відмовити.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 16 квітня 2025 року.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова