КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5987/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025року місто Київ

справа № 755/18853/23

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Катющенко В.П., у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на його користь:

заборгованість за житлово-комунальні послуги (утримання будинку та прибудинкової території) в розмірі 15958,73 грн.за період з 01листопада 2018 року по 30вересня 2023року;

3% річних в розмірі 1214,05 грн. за період з червня 2015 року по вересень 2023 року;

інфляційні втрати в розмірі 5302,18 грн. за період з червня 2015 року по вересень 2023 року.

В обґрунтування вимог посилався на те, що розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року №61 за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» закріплено на праві господарського відання об'єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва переданого до сфери управління Дніпровської в місті Києві державної адміністрації, зокрема, будинок АДРЕСА_1 .

Вказував, що згідно з п.4 вказаного розпорядження КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» забезпечує належне утримання та експлуатаційне обслуговування житлового і нежитлового фонду та елементів зовнішнього благоустрою.

Зазначав, що відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 та є споживачами житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Вказував, що у відповідачів в результаті неналежного виконання своїх обов`язків по оплаті наданих позивачем житлово-комунальних послуг з утримання будинку і прибудинкової території утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути.

Вважає, що вказаний борг відповідачі відповідно до вимог ст.625 ЦК України мають сплатити з урахування індексу інфляції та 3% річних.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року у задоволенні позову КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог посилався на те, що внаслідок здійснення мешканцями квартири АДРЕСА_2 з червня місяця 2015 року нерегулярної плати за отримані послуги, по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), який закріплено за вищезазначеною квартирою, станом на 30 вересня 2023 року (включно) виникла заборгованість у розмірі 15958,73 грн., що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою.

Вказував, що в якості доказів про здійснені по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) нарахування за надані послуги, а також про виконані мешканцями квартири АДРЕСА_3 оплати, із зазначенням суми і дати, до позовної заяви долучено копії наданих централізованою бухгалтерією підприємства та підписані головним бухгалтером рахунку-попередження та довідки.

Зазначав, що відповідно до інформації, зазначеної у рахунку-попередженні та довідці, за період з червня 2015 року по вересень 2023 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) мешканцям квартири АДРЕСА_3 було нараховано до сплати 24129,47 грн. та фактично сплачено 8039,36 грн. Сума перерахунків за минулі періоди становила - 131,38 грн.

Посилався на те, що сплачена відповідачами за період надання підприємством послуг з червня 2015 по вересень 2023 сума 8039,36 грн. (останній платіж від 22 травня 2019 року) повністю покриває нараховану до сплати суму 7941,89 грн. за період з червня 2015 року по жовтень 2018 року та частину (97,47 грн.) з нарахованої суми 243,71 грн. за листопад 2018. Отже, неоплаченою за листопад 2018 року залишилась сума 146,24 грн. (243,71 грн. - 97,47 грн. = 146,24 грн.) та фактично з цього часу у відповідачів почала виникати заборгованість за оплату послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, що і зазначено в позовній заяві.

Вказував, що враховуючи те, що заборгованість фактично виникла з листопада 2018 року, судом першої інстанції не підлягали застосуванню положення ст.ст.256-257 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження розміру наявної у відповідачів заборгованості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні хододною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договір про надання комунальних послуг укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку. Частиною 5 статті 13 вище вказаного закону визначено, що відмова від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладення договору з виконавцем не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Відповідно до п.п.1, 5, 6 ч.1, п.п.1, 5, 9 ч.3 ст.20 Закону України №1875-IV споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; споживач зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Аналогічні за змістом положення закріплені і в п.п.1, 5, 6 ч.1, п.п.3, 5, 9 ч.2 ст.7 Закону України від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року за №61 «Про організаційно - правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09 жовтня 2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово - комунальним господарством міста Києва», з 16 лютого 2015 року за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, та елементи зовнішнього благоустрою згідно з додатками 1, 2, 3.

Пунктом 4 розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року №61 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» забезпечує утримання та експлуатаційне обслуговування житлового та нежитлового фонду та елементів зовнішнього благоустрою.

Згідно акту приймання-передачі житлових будинків які передаються безоплатно, на праві господарського відання, з балансу КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» згідно розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року №61, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» передано на баланс на праві господарського відання будинок АДРЕСА_1 .

Відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 та є споживачами житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у позовній заяві вказував на те, що спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачами наданих позивачем житлово-комунальних послуг (за утримання будинку та прибудинкової території) в розмірі 15958,73грн. за період з 01 листопада 2018 року по 30 вересня 2023 року за адресою: АДРЕСА_4 .

На підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру заборгованості, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» долучено до матеріалів справи довідку про нарахування та сплату по особовому рахунку №НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за надані послуги з утримання будинку та прибудинкових територій за квартирою АДРЕСА_2 за період з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2023 року.

У вказаній довідці зазначено, що заборгованість відповідачів перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» за період з 01червня 2015 року по 30вересня 2023року становить 15985,73 грн.

При цьому, у довідцістаном на липень 2018 року зазначено борг - сальдо на початок місяця у розмірі 2808,90 грн.

Також позивач надав рахунок-попередження за період з червня 2015 року по червень 2018 року, з якого вбачається, що на кінець травня 2015 року у відповідачів існувала заборгованість у розмірі 1550 грн., однак розрахунку заборгованості до травня 2015 року позивач не надав.

Відповідачі, заперечуючи проти позову у відзиві на позовну заяву, просили суд першої інстанції застосувати строк позовної давності відповідно до стаття 257 ЦК України тривалістю в три роки. Вказували на те, що доводи, заявлені у позовній заяві, не відповідають дійсності, обсяг житлово-комунальних послуг не відповідає тому, який було надано насправді, борг, 3% річних, та інфляційні збитки нараховані поза строк позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач вказував на те, що суму заборгованості відповідачів можна визначити за допомогою простого арифметичного розрахунку, а саме: 24129,47 грн. (сума всіх нарахувань за період з червня 2015 року по вересень 2023 року) - 8039,36 грн. (сума сплачених послуг за період з червня 2015 по вересень 2023) - 131,38 грн. (сума здійснених перерахунків за період з червня 2015 по вересень 2023) = 15958,73 грн. (сума наявного боргу станом по 30 вересня 2023 року включно).

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постанововою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України продовжувався.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що до вимог про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з червня 2015 року по 11 березня 2017 року має бути застосовано наслідки пропуску строку позовної давності.

З рахунку-попередження станом на 30 червня 2018 року вбачається, що за період з 11 березня 2017 року по 30 червня 2018 року позивачем нараховувалася плата за житлово-комунальні послуги у розмірі 3976,44 грн., відповідачами за вказаний період проводилося часткове її погашення на суму 2740,45 грн. та позивачем проводилися перерахунки на загальну суму 40,50 грн.

А відтак, заборгованість відповідачів перед позивачем за період з 11 березня 2017 року по 30 червня 2018 року становить 1195,49 грн., виходячи з розрахунку (3976,44 грн. - 2740,45 грн. - 40,50 грн. = 1195,49 грн.).

Відповідно заборгованість відповідачів за період з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2023 року становить 14415,68 грн., враховуючи нараховану позивачем заборгованість за житлово-комунальні послуги, часткову сплату відповідачами сум на її погашення та перерахунки позивача.

Отже, з відповідачів на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» підлягає стягненню заборгованість за період з 11 березня 2017 року по 30 вересня 2023 року у розмірі 15611,17 грн. (1195,49 грн. + 14415,68 грн.).

Щодо вимог про стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів ивходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період военного стану», в редакції від 27 квітня 2023 року, встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, нені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Відповідно до вищевикладеного, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат повинен проводитися за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року.

Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I / 100 - S) *Q/DM, де S - сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Отже, з відповідачів на користь позивача за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022року підлягають стягненню 3% річних у розмірі 700,33 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2193,02 грн.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, а відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову КП«Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва».

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, понесені в суді першої та апеляційної інстанції пропорційно до задоволеної часттини позовних вимог в розмірі по 2974,58 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 та ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», місцезнаходження: місто Київ, вул. Челябінська, 9-Г, заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 15611 грн. 17 коп., 3% річних у розмірі 700 грн. 33 коп., інфляційні втрати у розмірі 2193 грн. 02 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 та ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», місцезнаходження: місто Київ, вул. Челябінська, 9-Г, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі по 2974 грн. 58 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: