КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 752/9971/24
провадження № 22-ц/824/1611/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Висоцького Артема Миколайовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Висоцького Артема Миколайовича на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року в складі судді Слободянюк А.В.,

встановив:

10.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього суму боргу за договором позики від 30 серпня 2022 року №30082022 у розмірі 380 000 доларів США. Покласти на відповідача понесені витрати у зв`язку із зверненням до суду та розглядом справи: судові витрати по сплаті судового збору в сумі 15 140 грн та 605,60 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких складає 20 000 грн.

Свої вимоги тим, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо повернення грошових коштів, грошові кошти в строк до 1 грудня 2022 року не повернув, чим порушує права позивача.

03.06.2024 до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Висоцького А. М. від 27.05.2024 про забезпечення позову.

З огляду на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим у майбутньому виконання рішення у разі задоволення позову, просив накласти арешт на належне ОСОБА_2 майно, а саме: частку статутного капіталу ТОВ «БЕРРІ ХАБ», яка належить учаснику ОСОБА_2 та складає 500 грн або 50%; частку статутного капіталу ТОВ «БЕРРІ ХАБ ПЛЮС», яка належить учаснику ОСОБА_2 та складає 15 000,00 грн або 50%; на належні ОСОБА_2 грошові кошти, що знаходяться на рахунках: рахунок фізичної особи ОСОБА_2 , номер картки НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк».

Необхідність заходів забезпечення позову обґрунтував тим, що ціна позову є значною. Наразі позивачу достеменно невідомо про розмір доходів відповідача. Зважаючи на те, що відповідач може реалізувати заходи із ухилення від погашення заборгованості, єдиним доцільним варіантом захисту прав позивача є забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та кошти відповідача, які перебувають на рахунках у фінансових установах, оскільки у випадку їх відчуження рішення суду про стягнення боргу не зможе бути фактично виконаним.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

26.06.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Висоцький А. М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року та прийняти нове судове рішення про вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції помилково ототожнив право власності на частку в статутному капіталі із наявністю цивільно-правової відповідальності юридичної особи. Наявність заборони на її відчуження не може жодним чином вплинути на господарську діяльність юридичної особи.

Вважає також неправомірною відмову у накладенні арешту на грошові кошти відповідача, які розміщені на банківському рахунку.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Висоцький А. М. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Опалюк С. В. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Предметом судового розгляду в даній справи є вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення на його користь суми боргу за договором позики в розмірі380 000 доларів США. Крім цього, позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 15 140 грн та 605,60 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких складає 20 000 грн.

При цьому позивач у справі, обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову посилався на те, що на час звернення до суду із вказаним позовом відповідач не виконує зобов`язання по договору позики, після закінчення строку повернення позики грошові кошти повернуто не було.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Беррі Хаб плюс», ТОВ «Беррі Хаб» не відповідають за зобов`язаннями відповідача за договором позики, а накладення арешту на належні відповідачу частки у статутних капіталах цих товариств можуть вплинути на їх господарську діяльність. Заявником також не конкретизовано на яких саме банківських рахунках знаходяться кошти та в якому розмірі, не надано жодного належного доказу наявності відповідних рахунків у АТ "ПриватБанк" та знаходження на них певних коштів. Переконливих доказів щодо причин, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов, обґрунтувань його необхідності представником позивача не зазначено та доказів цьому не надано.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки враховуючи предмету спору - стягнення заборгованості за договором позики в сумі 380 000 доларів США, що є значною сумою, обставини, на які посилається позивач - тривалий строк неповернення позики, існують обґрунтовані припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому апеляційний суд враховує, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам та забезпечать позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення про задоволення позову, в тому числі сприятимуть запобіганню потенційним труднощам у виконанні такого рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на належних відповідачу рахунках в АТ КБ "ПриватБанк" з огляду на відсутність доказів на підтвердження наявності у вказаної особи рахунків у вказаному банку, а також наявності коштів на цих рахунках, суд першої інстанції фактично переклав на заявника обов`язок вказати конкретні відкриті банківські рахунки та зазначити конкретне майно.

Такі висновки є помилковими та прийняті з неправильним застосуванням частини першої статті 150 ЦПК України, оскільки суд помилково вважав, що арешт може бути накладено на конкретне, індивідуально визначене майно та грошові кошти, що належать відповідачам.

У постановах Верховного Суду від 02 серпня 2019 року в справі № 915/538/19 та від 06 листопада 2018 року в справі № 923/560/17 викладена правова позиція, що накладення арешту на грошові кошти відповідачів слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат; суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат.

Сам лише факт відсутності вказаних позивачем відкритих банківських рахунків, майна боржника не є безумовною підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти в межах суми позову, що належить відповідачу, оскільки як передбачено частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року в справі № б/н (провадження № 61-16635ав20), від 28 вересня 2023 року в справі № б/н (провадження № 61-11439ав23).

Наведені в оскаржуваній постанові висновки про те, що накладення арешту на належні відповідачу частки у статутних капіталах товариств можуть вплинути на їх господарську діяльність також є необґрунтованими.

Накладення арешту на належну відповідачу частку статутного капіталу ТОВ «БЕРРІ ХАБ» (ідентифікаційний код юридичної особи 44090664) у розмірі 500 грн, що становить 50% статутного капіталу та частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРРІ ХАБ ПЛЮС» у розмірі 15 000, 00 грн, що становить 50% статутного капітал не перешкоджає здійсненню господарської діяльності цих товариств. Накладенням арешту обмежується лише право власника на розпорядження майном, який діє до вирішення спору по суті.

Схожий за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року (справа №201/16142/17-ц).

З огляду на доведеність наявності між сторонами спору, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, враховуючи предмет та підстави позову та приймаючи до уваги, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем.

Забезпечення позову у цій справі є пропорційним та відповідає меті застосування заходів забезпечення і свідчить про дотримання справедливого балансу інтересів сторін спору.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Висоцького Артема Миколайовича задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 , а саме на:

- частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРРІ ХАБ» (ідентифікаційний код юридичної особи 44090664) у розмірі 500 грн, що становить 50% статутного капіталу;

- частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРРІ ХАБ ПЛЮС» (ідентифікаційний код юридичної особи 44455281) у розмірі 15 000, 00 грн, що становить 50% статутного капіталу;

- грошові кошти, що знаходяться на його рахунках в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» (), у межах суми позову 380 000 доларів США.

Стягувач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Боржник: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Строк пред`явлення постанови до виконання - три роки.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.04.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук