Справа № 197/273/25
Провадження № 2/197/339/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року с-ще Широке

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Гетьманенко О.І.,

позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у с-щі Широке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Позов вмотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 27.03.2017, яке видано виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 18. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить: житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :04:001:0022, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя померлий заповіт не складав. Відповідачка є дружиною померлого та співвласником вказаного нерухомого (спадкового) майна, так як у неї є частка у спільному майні подружжя.

Позивачка є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 та бажає прийняти спадщину, однак у встановлений законом строк з об`єктивних причин не змогла подати заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає.

Причинами пропуску відведеного законом строку для прийняття спадщини позивачка зазначає важку моральну травму та значні душевні переживання, спричинені раптовою та непоправною втратою близької людини. Позивачка зазначає, що перебувала у стані глибокого емоційного потрясіння, була психологічно не готова до вчинення будь-яких юридичних дій та оформлення спадкових справ, що вимагали від неї значних зусиль та концентрації.

В подальшому, коли позивачка частково оговталася від втрати та усвідомила необхідність звернення до нотаріуса для прийняття спадщини, але її стан здоров`я суттєво погіршився, що унеможливило своєчасне подання відповідної заяви до нотаріуса. Тому, фізичний та психологічний стан не дозволяв звернутися до нотаріуса в межах встановленого строку, що було зумовлено об`єктивними життєвими обставинами.

У лютому 2025 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіної С.В. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , проте отримала постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії у зв`язку із пропущенням строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 27.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження, призначено підготовче засідання та за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіної С.В. завірену копію спадкової справи, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка у підготовчому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, зазначених у останньому. Вказала, що після смерті свого батька, мала неналежний психо-емоційний стан, що не дозволяло їй звернутися до нотаріуса. Разом з тим, коли відчула покращення, що дало їй можливість реалізувати право на спадкування, 6-ти місячний строк звернення до нотаріуса уже пройшов і останній відмовив їй у видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті батька. Зазначила, що ніхто не звертався із заявами про прийняття спадщини, окрім неї, а вказану нерухомість вона купувала своєму покійному батьку для проживання, яку останній оформив на себе, про що позивачка не заперечувала і де сам проживав до смерті. Відповідачем у справі вона вважає свою матір, так як остання є дружиною її покійного батька, однак остання не претендує на спадок. Просить прийняти визнання позову відповідачкою та вирішити справу по суті у підготовчому засіданні.

Відповідачка у підготовчому засіданні визнала позов повністю та вказала, що не претендує на спадкове майно після смерті її чоловіка та батька позивачки. Спірне домогосподарство належало покійному ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності, набуте за його особисті кошти, чого вона не оспорює та при оформленні такого майна на її чоловіка 27.05.2025 щодо цього подала нотаріально завірену заяву. Будь-яких заяв про прийняття спадщини вона не подавала та з покійним чоловіком, на час відкриття спадщини, разом не проживала.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

З урахуванням того, що до розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, судом постановлено ухвалу про розгляд справи по суті та ухвалення рішення у справі з підстав визнання відповідачем позову, і прийняття такого визнання судом.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, на які сторни посилаютьсмя, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається із свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданого 16.10.1985 Дзержинським відділом РАГС в м. Кривий Ріг (а.с. 6) ОСОБА_1 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 27 березня 2017 року виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області (а.с. 5).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №80151546 від 18 лютого 2025 року виданої приватним нотаріусом Рисіною С.В. (а.с. 67), у ОСОБА_3 , спадкодавця у даній справі, відсутні заповіти чи спадкові договори.

Судом встановлено, що позивачка звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька як спадкоємець першої черги за законом, єдиним відповідачем вказавши свою матір - ОСОБА_2 .

Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Відповідно до ст. ст. 51, 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.

Таким чином, суд, як орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право за клопотанням позивача замінити неналежного відповідача на належного, який має відповідати у спорі, залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд; таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 13 ЦПК України).

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

Належним відповідачем у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Сільські, селищні ради можуть бути залучені в якості третіх осіб у спорах щодо земельних ділянок, які знаходяться на території відповідної ради.

У постанові Верховного Суду від 18.12.2019 в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) вказано, що: "у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування".

Під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідно до довідки виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради від 06.04.2017 останнім зареєстрованим місцем та фактичним місцем проживання спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день його смерті є АДРЕСА_1 . Проживав сам (а.с. 50).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

З спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , № НОМЕР_3 , в нотаріуса № 09/2025 (а.с. 36-68) вбачається, що єдиною особою, що звернулася із заявою про прийняття спадщини є позивачка - ОСОБА_1 (а.с. 39), при цьому спадкодавець на час відкриття спадщини проживав сам (а.с. 50), а дружина спадкодавця - ОСОБА_2 при оформленні права власності за спірним нерухомим майном ОСОБА_3 подала 27.05.2015 письмову заяву, яку нотаріально завірила, про те, що таке майно придбане спадкодавцем за особисті грошові кошти та є його особистою приватною власністю (а.с. 59).

Таким чином, позивач є належним спадкоємцем першої черги майна покійного ОСОБА_3 .

Разом з тим, відповідачка, маючи право на спадкування за законом в першій черзі після смерті свого чоловіка, не є співвласником даного майна, так як останнє не перебуває у спільній сумісній власноті подружжя, не подала в 6-ти місячний строк заяви про прийняття спадщини за законом, не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що вказувало б на автоматичне прийняття нею спадщини, а відтак не прийняла у спадщину вказане спірне майно та не є належним відповідачем у справі.

Інших осіб, окрім позивачки, які б подали заяву про прийняття спадщини нема, як і нема тих, хто таке майно прийняв по закону без подачі такої заяви нотаірусу, а відтак належним відповідачем у даній справі є Територіальна громада в особі Гречаноподівської сільської ради, на територіє якої знаходиться вказане спадкове нерухоме майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Мати позивачки визнала позов у повному обсязі, при цьому будучи неналежним відповідачем у справі, про що встановлено при розгляді даної справи по суті.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до вказаного відповідача, який є неналежним.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує ст. 141 ЦПК України та відмову в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з чим понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 89, 206, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

в позові ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 01 травня 2025 року.

Суддя М.В. Панчук