cправа № 752/6919/23
провадження №: 2/752/558/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року, позивач КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» в особі представника Ключник А.В. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги мотивовані тим, комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» є комунальним підприємством, предметом діяльності якого, зокрема, є надання житлово-комунальних послуг. 02.10.2017 між сторонами укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 1949-17. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, у останньоївиникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 18532,45 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 18532,45грн, збитки від інфляції у сумі 2505,72 грн та 3% річних у сумі 838,29 грн, а всього 21876,46 грн та судові витрати.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.04.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ст. 178 ЦПК України, відповідач скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву.

У поданому відзиві представник відповідача зазначив, що з наданого позивачем договору, укладеного між позивачем та Комунальним підприємством «Спецжитлофонд» 12.07.2017, вбачається лише факт передачі будинку від КП «Спецжитлофонд» позивачу, а не відповідачу. Також вказує, що сам факт підписання договору № 1949-17 від 02.10.2017 між позивачем та відповідачем не підтверджує факт користування відповідачем приміщенням, як зазначає позивач, оскільки фактично будинок за вказаною адресою не було введено в експлуатацію, а відтак будь-яке його використання було неможливе. Крім того зазначає, що з договору № 1949-17 про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій вбачається, що відповідно до п. 10 вказаного договору задача-приймання послуг здійснюється за актом приймання-передачі. Однак, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу не надавалися акти приймання-передачі наданих послуг щомісяця. Крім того, просив застосувати до позову положення щодо спливу строку позовної давності.

У липні 2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзиві, в якій зазначено, що обов`язок щодо доведення факту ненадання житлово-комунальних послуг або надання їх неналежної якості покладено на споживача, а матеріалах справи відсутній акт-претензія, який би підтверджував не надання послуг. Також зазначає, що укладенням додаткової угоди відповідач підтвердила не тільки наявність своїх зобов`язань за основним договором, а й отримання на підставі нього житлово-комунальних послуг з моменту його укладання - 02.10.2017.

У липні 2023 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову, зважаючи на той факт, що по-перше житлово-комунальні послуги за вказаним договором позивачем не надавалися, по-друге, втрата чинності договору з 10 червня 2019 року, а також створення співвласниками багатоквартирного будинку за вказаною адресою ОСББ «Теремківська 3А» 03 листопада 2020 року.

Від сторін також не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, Наказом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради від 31.05.2017 Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» визначено експлуатуючою організацією на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 175 ЖК України державні і громадські органи, підприємства, установи, організації, службові особи зобов`язані дбати про схоронність житлового фонду та підвищення його благоустрою.

Крім того, судом встановлено, що 22.09.2016 між відповідачем та Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» укладено договір купівлі-продажу майнових прав на житлове приміщення - непродовольчий магазин за адресою: АДРЕСА_2 .

12.07.2017 між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» та позивачем було укладено договір № 112 про передачу на технічне обслуговування та експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_2 .

02.10.2017 між сторонами укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 1949-17.

01.05.2018 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до Договору № 1949-17 від 02.10.2017.

Відповідно до додатку № 1 до додаткової угоди № 1, тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій починаючи з 01.05.2018 становив 4,38 грн за кв.м.

27.05.2020 відповідач зареєструвала права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 325618973 від 13.03.2023.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим, ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

За змістом ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно з частиною 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Як встановлено судом, що між сторонами 02 жовтня 2017 року укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до п. 6 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться споживачем самостійно до 22 числа розрахункового місяця.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент укладення договору, залежно від функціонального призначення до житлово- комунальних послуг, зокрема, належать послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Згідно із ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно дд умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади; друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог «Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями», які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, у відповідача наявна заборгованість за період з квітня 2020 по квітень 2023 у розмірі 5968,29 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданою позивачем.

Представником відповідача було надано заяву про застосування до позовної заяви строків позовної давності.

За статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року установлено на всій території Україну карантин.

Дію карантину було неодноразово продовжено: з 22 травня до 31 липня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року №500; з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року №760, від 13 жовтня 2020 року №956, від 9 грудня 2020 року №1236; з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету стрів України від 17 лютого 2021 року №104, від 21 квітня 2021 року №405, від 16 червня 2021 року №611, від 11 серпня 2021 року №855, від 22 вересня 2021 року №981, від 11 жовтня 2021 року №1066, від 20 жовтня 2021 року №1096, від 25 жовтня 2021 року №1102, від 24 листопада 2021 року №1240, від 29 листопада 2021 року №1237, від 2 грудня 2021 року №1246, від 15 грудня 2021 року №1336, від 29 грудня 2021 року №1407 від 30 грудня 2021 року №1432, від 30 грудня 2021 року №1435, від 12 січня 2022 року №1, від 9 лютого 2022 року №140, від 23 лютого 2022 року №229, від 11 березня 2022 року №249, від 18 березня 2022 року №311, від 19 березня 2022 року №318, від 26 березня 2022 року №369, від 26 березня 2022 року №372, від 29 квітня 2022 року №488, від 17 травня 2022 року №594, від 17 травня 2022 року №597, від 27 травня 2022 року №630, від 19 серпня 2022 року №928, від 23 грудня 2022 року №1423, від 4 лютого 2023 року №97, від 25 квітня 2023 №383.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги починаючи з жовтня 2018 року по лютий 2021 року, а з позовом звернувся до суду лише 10 квітня 2023 року. Відповідач жодного платежу з оплати житлово-комунальних послуг у вказаний період не здійснював. Отже, позивачем пропущено позовну давність щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги до квітня 2020.

З огляду на те, що Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, - набув чинності 02 квітня 2020 року, тому заборгованість слід рахувати з квітня 2020 року.

Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості за спожиті до квітня 2020 року житлово-комунальні послуги задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском позовної давності.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За таких обставин, вбачається, що відповідачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за період з квітня 2020 по лютий 2021 за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 6390,50 грн.

Беручи до уваги наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що сума штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України, яка підлягає стягненню за період з липня 2020 по січень 2022 становить 3% річних у розмірі 838,29 грн та інфляційної складової боргу у розмірі 2505,72 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком позивача.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 9734,51 грн (9734,51 грн/21876,46 грн х 2684,00 грн = 1194,32 грн).

З матеріалів справи вбачається, що позивачу була надана правова допомога за договором №72-22 від 01.02.2022 року в сумі 1500 грн.

При цьому, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Однак, заявником не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати позивачем коштів в розмірі 1500,00 грн, зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню тільки сума сплаченого судового збору у розмірі 1194,32 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 25-Б) заборгованість у розмірі 9734 (дев`ять тисяч сімсот тридцять чотири) грн 51 коп., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 6390 (шість тисяч триста дев`яносто) грн 50 коп., 3% річних у розмірі 838 (вісімсот тридцять вісім) грн 29 коп. та 2505 (дві тисячі п`ятсот п`ять) грн 72 коп. - інфляційної складової боргу.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 25-Б) судовий збір у розмірі 1194 (одна тисяча сто дев`яносто чотири) грн 32 коп.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Текст рішення виготовлено 28.04.2025.

Суддя: Ю.Ю. Мазур