Справа № 161/3508/25
Провадження № 2/161/2056/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань Новак Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та не виплаченої при звільнення і середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 01.11.2013 прийнятий на посаду «фахівець з безпеки» в ТОВ «ДІЄСА», з 01.08.2018 наказом ТОВ «ДІЄСА» від 01.08.2018 №09-шр переведений на посаду фахівця з безпеки філії 1, департаменту з роздрібної торгівлі та 31.07.2024 звільнений з ТОВ «ДІЄСА», згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням наказом № 0/30/07/002 від 30.07.2024.

Під час трудової діяльності він був призваний на військову службу в Збройні Сили України по загальній мобілізації, а саме з 15.03.2022 та по даний час безперервно проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Вказує, що на момент звільнення, Позивачу належить виплатити компенсацію за 48 днів не використаної щорічної основної відпустки, право на які виникли до 31 грудня 2023 року, з дня звільнення та по даний час Відповідачем не проведено розрахунок з Позивачем, а саме не виплачено належні йому кошти, як компенсацію за невикористані 48 днів щорічної основної відпустки, право на які виникли до 31 грудня 2023 року.

Наразі заборгованість по заробітній платі перед позивачем не погашена, що зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом.

З огляду на наведене, просить стягнути з ТОВ «Дієса» на його користь компенсацію за 48 днів невикористаної щорічної основної відпустки при звільненні в сумі 15 911,52 грн. та середній заробітку за час затримки проведення розрахунку у зв`язку із звільненням з вини роботодавця належних мені коштів в сумі 34604,37 грн., всього на суму 50515,89 грн. без відрахування обов`язкових платежів та внесків із нарахованих сум працівнику, сплачений судовий збір за подання позовної заяви в сумі 968,96 грн.

Ухвалою від 25.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

10.03.2025 на адресу суду надійшов відзив, обгрунтований тим, що вони визнають, що борг відповідача перед позивачем по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористану відпустку становить 10 251,97 грн., що підтверджується розрахунковими листами. Товариство знаходиться під дією форс-мажорних обставин та звернулося до Київської торгово-промислової палати та отримало Сертифікат №3000-24-0827 від 23.04.2024 року. Таким чином в матеріалах справи наявний належний та допустимий документ, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань це Сертифікат №3000-24-0827 від 23.04.2024 року. У сертифікаті №3000-240827 від 23 квітня 2024 року визначено початок дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили) саме з 12 березня 2022 року, тобто, охоплює період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені за згодою сторін лише 12 вересня 2023 року. З наведених норм законодавства, зазначених вище вбачається, що з 12 березня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ «ДІЄСА» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, що підтверджує законність та обґрунтованість постанови Київського апеляційного суду від 22.07.2024 року. Верховний Суд підтвердив, що у сукупності доказів ТОВ «Дієса» довело знаходження останнього під дією обставин непереборної сили, що зумовила неможливість виконання зобов`язання по своєчасній оплаті заробітної плати перед працівником при звільненні, тому за аналогічних обставин, варто користуватись висновком Верховного Суду викладеного у постанові від 02.12.2024р. у справі №757/2043/24-ц щодо відсутності вини ТОВ «Дієса» у несвоєчасній виплаті заробітної плати. Просять у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за часнесвоєчасного розрахунку відмовити.

17.03.2025 на адресу суду надійшла заява про зміну предмету позову, згідно якої позивач просив змінити предмет позову та в прохальній частині позовної заяви пункт третій: «3. Стягнути з ТОВ «ДІЄСА» на його користь компенсацію за 48 днів невикористаної щорічної основної відпустки при звільненні в сумі 15 911,52 грн. та середній заробітку за час затримки проведення розрахунку у зв`язку із звільненням з вини роботодавця належних мені коштів в сумі 34604,37 грн., всього на суму 50515,89 грн. без відрахування обов`язкових платежів та внесків із нарахованих сум працівнику», замінити на пункт в наступній редакції: «3. Стягнути з ТОВ «ДІЄСА» на його користь компенсацію за 48 днів невикористаної щорічної основної відпустки при звільненні в сумі 15 911,52 грн. без відрахування обов`язкових платежів та внесків із нарахованих сум працівнику.»

У відповіді на відзив від 17.03.2025 позивач зазначив, що позивач 31.07.2024 звільнений згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, в даному наказі зазначено що підлягає виплаті компенсація за 48 днів невикористаної щорічної відпустки, право на які виникло до 31 грудня 2023 року. Порядком №100 визначено, що обчислення компенсації за не використані дні щорічної відпустки, на які працівник набув право до 31.12.2023, згідно абзацу 2 пункту 2 проводиться з виплат нарахованих у 2023 році. Просиввідмовити в задоволенні відзиву на позовну заяву у справі про стягнення компенсації за не використанні дні щорічної основної відпустки, але не виплаченої при звільненні і середнього заробітку за час затримки розрахунку щодо визнання Відповідачем боргу перед Позивачем в сумі 12735,36 грн. без відрахування обов`язкових платежів та внесків із нарахованих сум працівнику, при фактично заявленій мною до стягнення 15911,52 грн., як компенсації за 48 днів невикористаної щорічної основної відпустки при звільненні, задовільнити вимоги ТОВ «ДІЄСА» щодо звільнення від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку з працівником у зв`язку знаходження під дією обставин непереборної сили, що зумовила неможливість виконання зобов`язання по своєчасній оплаті заробітної плати перед працівником при звільненні.

У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 01.11.2013 прийнятий на посаду «фахівець з безпеки» в ТОВ «Дієса», на підставі наказу від 01.11.2013 №3020-к, з 01.08.2018 наказом ТОВ «Дієса» від 01.08.2018 №09-шр переведений на посаду фахівця з безпеки філії 1, департаменту з роздрібної торгівлі та 31.07.2024 звільнений з ТОВ «Дієса», згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням наказом № 0/30/07/002 від 30.07.2024, відповідно до записів моєї трудової книжки від 28.03.1989 серії НОМЕР_2 (а.с. 12-13).

Відповідно до наказу № Z00/30/07/002 про припинення трудового договору від 31.07.2024 року, ОСОБА_1 звільнено з посади фахівця з безпеки філії 1, департаменту з роздрібної торгівлі ТОВ «ДІЄСА» за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, та наказано виплатити позивачу компенсацію за 48 невикористаних календарних днів відпустки (а.с.13).

З 15.03.2022 ОСОБА_1 був призваний на військову службу в Збройні Сили України по загальній мобілізації, а саме проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записами військового квитка (п.16) серії ВЧ № НОМЕР_3 виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 30.10.1999, витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій часині) від 15.03.2022 №56 та довідкою (форма 5) військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2025 №79 (а.с.23-25).

Згідно із статтею 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Згідно з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно п. 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата-це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Обов`язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату не є відповідальністю у розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений роботодавець унаслідок випадку або непереборної сили.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем не здійснено повний розрахунок із ОСОБА_1 при звільненні та не виплачено йому всі суми (заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористані дні відпустки).

Відповідач стверджує, що має перед позивачем заборгованість по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 10 251,97 грн.

Однак позивач не погоджується з даною сумою, стверджує, що компенсація за 48 днів невикористаної щорічної основної відпустки при звільненні становить 15 911,52 грн.

Наданими позивачем документами підтверджується факт того, що на час звільнення позивача з ТОВ «ДІЄСА» він мав право на виплату компенсації за 48 календарні дні невикористаної відпустки право на яку виникло до 31.12.2023 року.

Згідно розрахункового листа ОСОБА_1 за липень 2024 року, йому нараховано компенсацію за відпустки за 48 днів в розмірі 12 734,36 грн, борг підприємства з вирахуванням податку становить 10 251, 97 грн (а.с.41).

Згідно абз. 1 п. 2 Постанови КМУ № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Оскільки в даному випадку позивач набув право на відпустку до 31.12.2023, згідно абзацу 2 пункту 2 проводиться з виплат нарахованих у 2023 році.

Абзацом 7 пункту 2 Порядку №100 передбачено, що час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.

А тому суд вважає, що позивачем обґрунтовано проведено розрахунок компенсації, яка підлягає нарахуванню за не використані 48 днів відпустки, право на які виникло саме до 31 грудня 2023 року.

Згідно розрахунку позивача, вихідні дані (нарахована заробітна плата та час протягом якого він не працював при збереженні заробітної плати) для проведення розрахунку суми компенсації отримані з офіційних документів: відомостей з реєстру застрахованих осіб з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу (далі форма ОК-5, додаток 7 позовної заяви) та відомостями з банківського карткового рахунку в АТ «Ощадбанк» (рахунок НОМЕР_5 ) про зарахування з ТОВ «ДІЄСА» заробітної плати після проведених утримань обов`язкових платежів та податків із заробітної плати працівника (ПДФО-18% та військовий збір 1,5%), компенсація за 48 днів невикористаної щорічної основної відпустки при звільненні становить 15 911,52 грн. без відрахування обов`язкових

платежів та внесків із нарахованих сум працівнику.

Cума, яка підлягає фактичній виплаті після проведення утримань обов`язкових

платежів та податків із заробітної плати працівника (15911,5219,5%=12808,77) фактично складає 12 808,77 грн.

Даний розрахунок є обґрунтованим, підтвердженим та не спростованим відповідачем.

За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Після початку військової агресії за певними контрагентами, в тому числі тими, що включені до плану санації, ТОВ "ДІЄСА" отримав сертифікати, що засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які наявні в матеріалах справи.

Із долученого до матеріалів справи сертифіката №3000-240827 від 23 квітня 2024 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вбачається, що Київська торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ТОВ "ДІЄСА" щодо обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України "Про оплату праці", з урахуванням статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці. Вживати, всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" у термін: з 12.03.2022року.

Однак в заяві про зміну предмету позову, згідно якої позивач просив стягнути з ТОВ «ДІЄСА» на його користь лише компенсацію за 48 днів невикористаної щорічної основної відпустки при звільненні в сумі 15 911,52 грн, а тому вимога позивача про стягнення з ТОВ "ДІЄСА" середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом не розглядається.

Згідно з ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно, всупереч нормам чинного законодавства, не виплатив позивачу компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 15 911,52 грн., а тому позовна вимога щодо компенсації за 48 дні невикористаної щорічної основної відпустки право на яку виникло до 31.12.2023 року є підставною та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, відповідач зобов`язаний сплатити на користь держави 1 211,20 грн. судового збору за подання позивачем позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 94, 116, 117 КЗпП України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 компенсацію за 48 днів невикористаної щорічної основної відпустки при звільненні в розмірі 15 911 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот одинадцять) гривень 52 коп без відрахування обов`язкових платежів та внесків із нарахованих сум працівнику.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА», місцезнаходження юридичної особи: місто Київ, вулиця Велика Васильківська, 45, .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.В. Олексюк