Справа № 545/1544/25
Провадження № 2/545/1182/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про закриття провадження у справі

28 квітня 2025 рокум. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участі: секретаря судового засідання Пінчук З.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчук Олег Володимирович, до Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Державна інспекція архітектури та містобудування України, про визнання права власності на самочинне будівництво,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчук О.В., звернувся до суду з позовом про визнання за ним право власності на самочинно збудований магазин.

Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 14.04.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

У підготовче судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача- адвокат Савчук О.В. надав заяву про проведення підготовчого судового засідання у його відсутність.

Представники відповідача- Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, та третьої особи- Державної інспекції архітектури та містобудування України причини неявки не повідомили

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на магазин загальною площею 97,3 м. кв.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 20.07.2004 року отримав дозвіл на будівництво магазину по АДРЕСА_1 на підставі розпорядження № 475 голови районної державної адміністрації. Земельна ділянка для будівництва магазину була надана позивачу як фізичній особі-підприємцю на підставі рішення Судіївської сільської ради Полтавського району № 16 від 20.02.2004 р. Згідно договору купівлі-продажу земельних ділянок від 25.03.2006 р. позивач, як фізична особа-підприємець, придбав у власність земельну ділянку для роздрібної торгівлі та комерційних послуг площею 0,0200 га в АДРЕСА_1 . На підставі відповідного договору позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 04.08.2006 р. та зареєстрував її в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером :01:001:0124.

В той же час, у постанові від 01.04.2020 року у справі № 320/5724/17 Великою Палатою Верховного Суду висловлена правова позиція стосовно підсудності зазначеної категорії справ.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої ст. 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція- це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція- це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2018 року в цивільній справі № 461/12052/15-ц, провадження № 14-14цс18, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Це правило є загальним.

Проте разом із предметним критерієм для визначення юрисдикції має враховуватися також суб`єктний критерій.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом частин першої, другої та третьої статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва-підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір- господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Зі змісту позову та доданих до нього матеріалів вбачається, що спір виник між фізичною особою-підприємцем та органом місцевого самоврядування.

Позивачем у справі є фізична особа-підприємець ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 55 ГК України, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці є суб`єктами господарювання.

Відповідачем у справі є Мачухівська сільська рада Полтавського району Полтавської області (), яка відповідно до положень п.п. 9 п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», має статус юридичної особи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Беручи до уваги, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відчужена органом місцевого самоврядування- Мачухівською сільською радою Полтавського району Полтавської області на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2006 року ОСОБА_1 як фізичній особі-підприємцю (а.с. 11-12), а на підставі розпорядження голови Полтавської районної державної адміністрації№ 475 від 20.07.2004 року за вказаною адресою ОСОБА_1 , як приватному підприємцю, наданий дозвіл на будівлю магазину (а.с. 12 звор. бік), право власності на який останній хоче визнати, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими.

Частиною 3 ст. 30 ГПК України встановлено, що позов пред`являється до господарського суду у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 256 ЦПК України визначено, що, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі. У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1частини першої статті 255 цього Кодексу.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та підсудний Господарському суду Полтавської області, а тому, провадження у справі підлягає закриттю. Також, суд роз`яснює позивачу право, що розгляд справи віднесено до юрисдикції відповідного господарського суду у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 56, 200, 255, 256, 260 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчук Олег Володимирович, до Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Державна інспекція архітектури та містобудування України, про визнання права власності на самочинне будівництво- закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції відповідного господарського суду у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

СуддяТетяна ЗУБ