провадження № 22-ц/824/9342/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ПАТ «СК «УСГ» звернулося до суду з позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 722,12 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 грудня 2023 року о 22 год. 50 хв. у м. Київ, по вул. Металістів, 20, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент ДТП між ПрАт «Страхова компанія «УСГ» та ОСОБА_2 , було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 29-2820-23-00117 від 02 листопада 2023 року, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику автомобіля «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 . Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.02.2024 року по справі № 760/1491/24, ОСОБА_1 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Страхувальник звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 27 грудня 2023 року. Дана заява була розглянута позивачем, а пошкодження автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП було визнано страховим випадком. Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилися на основі: акту огляду пошкодженого транспортного засобу; ремонтної калькуляції № від 03 січня 2024 року; рахунку № СР00-061353 від 27 грудня 2023 року; страхового акту № STOKA- від 05 січня 2024 року; розрахунку суми страхового відшкодування від 05 січня 2024 року. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 143 750,50 грн. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 213600138. ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» звернулось до страхової компанії відповідача із заявою № 50199 від 10 січня 2024 року на виплату (страхового) відшкодування за полісом № 213600138, за яким страхова компанія відповідача 15 січня 2024 року здійснила виплату в розмірі 115 028,38 грн. (страхова виплата з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіль потерпілого), яка не покриває, суму виплати за договором добровільного страхування наземного транспорту № 29-2820-23-00117. Посилаючись на ст. 1194 ЦК України, вказує, що відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток повинна відшкодувати позивачу різницю між сумою страхового відшкодування сплаченою за договором добровільного страхування наземного транспорту № 29-2820-23-00117 та сумою страхового відшкодування виплаченою за полісом №213600138, а саме: 28 722,12 грн. (143 750,50 грн. - 115 028,38 грн.).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року у задоволенні позову ПАТ «СК «УСГ»відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «СК «УСГ» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ПАТ «СК «УСГ» посилається на аналогічні обставини, що зазначені у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 22 грудня 2023 року о 22 год. 50 хв., на вул. Металістів, 20, що в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Land Rover» моделі «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_3 , при здійсненні руху заднім ходом не звернулася за допомогою до сторонніх осіб, що призвело до зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota» моделі «Proace», д.н.з. НОМЕР_4 , чим порушила вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 27 лютого 2024 року по справі № 760/1491/24 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 3 400,00 грн.

Вказана постанова набрала законної сили 22 квітня 2024 року.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota Proace», д.н.з. НОМЕР_4 на час скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 29-2820-23-00117 від 02 листопада 2023 року (а.с. 3-4).

Згідно з рахунком № СР00-061353 від 27 грудня 2023 року про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля, виданого ТОВ «САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Proace», д.н.з. НОМЕР_4 , становить 143 750,50 грн.

Страховиком здійснено розрахунок страхового відшкодування та згідно страхового акту № STOKA- від 05 січня 2024 року, складеного ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» вбачається, що розмір матеріального збитку, завданого страхувальнику ОСОБА_2 становить 143 750,50 грн. (а.с. 24).

ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 29-2820-23-00117 від 02 листопада 2023 року здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 143 750,50 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА», що підтверджується платіжним дорученням № 51624 від 05 січня 2024 року (а.с. 25).

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як водія автомобіля марки «Land Rover Range Rove», д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована відповідно в ПрАТ «СК «Уніка» за полісом № 213600138.

Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою на виплату (страхового) відшкодування за вих. №50199 від 10 січня 2024 року, в якій просив сплатити суму в розмірі 143 750,50 грн.

Згідно з страховим актом № 4/1, страхова сума по договору складає 160 000,00 грн., вартість матеріального збитку з врахуванням зносу становить 116 028,38 грн., франшиза - 1 000,00 грн., сума розрахунку страхового відшкодування - 115 028,38 грн.

Страховою компанією відповідача - ПрАТ «СК «Уніка» 15 січня 2024 року було відшкодовано позивачу кошти в розмірі 115 028,38 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0136634_00000/7871e953-82d4-4c0b-912f-ae85aa703829 (а.с.26).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично, як слідує з матеріалів справи, спір існує не між позивачем та відповідачем, а між страховими компаніями щодо розміру страхового відшкодування і в такому випадку, позивач може пред`являти свої заперечення/ вимоги саме до ПрАТ «СК «Уніка», а не до відповідача, оскільки загальна сума його претензій та виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування не виходить за межі застрахованого ліміту відповідальності відповідача, а отже, позивач безпідставно посилається на ст. 1194 ЦК України.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли у зв`язку з виплатою позивачем на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом саме до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналогічні висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18), яка стосувалася питання про наявність можливості у страховика, який виплатив страхове відшкодування на підставі договору добровільного страхування, самостійно обирати, до кого саме звертатися з вимогою про стягнення суми виплаченого страховиком відшкодування: чи до винної особи, чи в межах ліміту відповідальності до страховика, у якого винна особа застрахувала цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц (відступивши від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик мав право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права) дійшла висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону № 85/96-ВР, шляхом звернення з позовом саме до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) за позовом ПрАТ «СК «Грандвіс» до фізичних осіб та ПрАТ «Просто-Страхування» про зворотне стягнення виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження N 14-176цс18).

Наявність договору між винною у ДТП особою та страховою компанією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності на суму в межах страхового відшкодування, передбаченого в договорі, виключає відповідальність винної особи за спричинену шкоду в межах страхової суми (пункт 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 № 201/16373/16-ц).

Відтак, Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що різницю в межах страхової суми слід стягнути з винної особи є необґрунтованими.

У справі, що переглядається, за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 213600138 у ПрАТ «СК «Уніка»страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 160 000,00 грн. ПАТ «СК «УСГ»за договором добровільного страхування виплатила потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 143 750,50 грн. У зв`язку з тим, що ПрАТ «СК «Уніка»відшкодувала позивачу тільки 115 028,38 грн., як зазначає позивач з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та вирахуванням франшизи, тому різницю 28 722,12 грн. ПАТ «СК «УСГ»просило стягнути з відповідача.

Разом з тим, матеріали справи доказів щодо наявності підстав до застосування коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Позивач не надав суду жодного доказу, що виплачене ПрАТ «СК «Уніка»страхове відшкодування обґрунтовано розраховане з застосуванням коефіцієнта фізичного зносу і саме через це різницю має виплатити винна особа.

Так, згідно п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Фонду державного майна України Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003 року, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складових та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує : 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Пошкоджений в ДТП автомобіль «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , 2021 року випуску, строк експлуатації якого на час ДТП становив тільки 2 роки.

Будь-яких доказів, які б свідчили про наявність підстав для застосування коефіцієнта фізичного зносу при визначені розміру матеріального збитку спричиненого власнику даного автомобіля в результаті ДТП матеріали справи не містять. Також сторони не подавали суду доказів, що до моменту вказаного ДТП автомобіль «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , вже піддавався відновлювальному ремонту, що надавало б право страховій компанії застосувати коефіцієнт фізичного зносу при визначенні розміру страхового відшкодування.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки розмір спричиненої шкоди не перевищує ліміту відповідальності ПрАТ «СК «Уніка», а саме 160 000,00 грн., що виключає цивільну відповідальність винної особи за завдану шкоду, але керувався невірними мотивами.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції не містить обґрунтування відмови в задоволенні вимог позивача в частині стягнення франшизи у розмірі 1 000,00 грн.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством (стаття 1 Закону № 1909-IX).

Відповідно до частин 4, 5 Закону № 1909-IX договором страхування може передбачатися франшиза, яка може бути умовною та безумовною.

У разі зазначення в договорі страхування умовної франшизи страховик не відшкодовує частину збитку, яка не перевищує розмір франшизи, але відшкодовує збитки в повному обсязі, якщо збиток перевищує розмір франшизи.

У разі зазначення в договорі страхування безумовної франшизи страховик вираховує розмір франшизи при здійсненні страхової виплати за кожним страховим випадком.

Франшиза може встановлюватися у відсотках від страхової суми (страхової виплати), в абсолютному розмірі або в інших розрахункових одиницях, визначених договором страхування. Вид та розмір франшизи зазначаються у договорі страхування.

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 статті 36 Закону № 1961-IV).

З огляду на зміст зазначених приписів закону, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року в справі № 910/17324/19.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 213600138, за яким був застрахований атомобіль Land Rover Range Rove», д.н.з. НОМЕР_3 , сума франшизи становить 1 000,00 грн.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 підлягає до стягнення на користь позивача франшиза у розмірі 1 000, 00 грн.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції частково не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

При подачі позовної заяви ПАТ «СК «УСГ» сплатило судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. При подачі апеляційної скарги ПАТ «СК «УСГ»сплатило судовий збір у розмірі 4 542,00 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (3,48%), а саме у розмірі 263,44 грн. (7570*3,48%).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер не відомо на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ», місце знаходження: м. Київ, вул. І. Федорова, 32, літера А. ідентифікаційний код 30859524, шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень та судовий збір у розмірі 263,44 (двісті шістдесят три) гривні 44 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.