Номер провадження 2/754/1214/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29 квітня 2025 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Бабко В. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулись до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Позивачем подана до суду уточнена позовна заява, яка прийнята судом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форза" та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 50, відповідно до умов якого відповідачці було перераховано кредитні кошти в розмірі 4929,00грн, а з урахуванням комісій, фактично було зараховано 4600,00грн, з умовою повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами. ТОВ "ФК "Форза" свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало, надавши відповідачці кредит в розмірі 4929,00грн. У свою чергу відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. У подальшому 30.06.2021 між ТОВ "ФК "Форза" та ТОВ "ФК " Артеміда-Ф " укладено Договір факторингу № 20210630-Ф/2, відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним Договором № 50 від 20.11.2020. Станом на 10.10.2024 заборгованість відповідачки по кредитному договору не сплачена та становить 18449,25грн, з яких: залишок заборгованості за тілом кредиту - 4600,00грн; залишок заборгованості по процентам за користування - 2553,00грн; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період з 01.07.2021 по 28.09.2021) - 10350,00грн.

На підставі наведеного вище, просять стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 18449,25грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00грн.

31.10.2024 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

09.12.2024 до суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що копія Договору позики, копія Договору факторингу, довідка про ідентифікацію, а також виписка з особового рахунку, не підтверджують факт отримання відповідачкою коштів на підставі укладеного договору позики № 50 від 20.11.2020 та наявність заборгованості перед позивачем. Зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність». А розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання позики та користування нею. Вказує, що відповідачка не має жодного відношення до того, що за договорами факторингу відбулась передача прав вимоги, начебто до відповідача, оскільки в наданих позивачем додатках до вказаного договору факторингу відсутні будь-які відомості про відповідачку ОСОБА_1 , а витяг з реєстру прав вимоги виготовлений самим позивачем. Зазначає, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» не довело належними та допустимими доказами такі факти, як відступлення ТОВ «ФК «Фоза» на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» права вимоги, так і прав вимоги до ОСОБА_1 за договором позики. Надані позивачем письмові докази, а саме додатки до договорів факторингу, де не має інформації про відповідача, достовірно та об`єктивно не підтверджують цю обставину. Отже позивачем не доведено порушення своїх прав у спірних правовідносинах. На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00грн.

18.12.2024 до суду від ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що відповідачка, якщо б дійсно їй не були перераховані кошти, без жодних проблем могла надати виписку із її карткового рахунку, котрий зазначений нею при укладенні договору позики № 50 від 20.11.2020. Вказують, що оскільки, у ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» рух коштів по Договору позичальника почав обліковуватися із 30.06.2021, у позивача відсутні оригінали первинних бухгалтерських документів та виписки з регістрів бухгалтерського обліку, які підтверджують надання відповідачу саме кредиту від позивача. У свою чергу з метою надання суду вищевказаних доказів, адвокатом Бачинським О.М. в інтересах ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», 11.10.2024 скеровано на адресу ТОВ «ФК «ФОРЗА» адвокатський запит щодо отримання оригіналів документів - доказів перерахування коштів. Разом із тим, звертають увагу суду, що ТОВ «ФК «ФОРЗА» не забирає у відділенні поштового зв`язку жодної адресованої їй кореспонденції. Тому у позивача не може бути меморіальних ордерів (банківських виписок) про видачу кредитів, адже кредитні кошти зараховувались на поточний/картковий рахунок, що обслуговується в АТ КБ «ПриватБанк» і позивач не будучи стороною договору не може самостійно отримати інформацію про рух коштів по рахунку відповідача. Вказують, що позивачем надані належні та допустимими докази відступлення ТОВ «ФК «ФОРЗА» на свою користь права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики - підписаний сторонами та завірений печатками відповідний реєстр прав вимог, до якого внесена вимога в тому числі до ОСОБА_1 за договором позики. Тому доводи відповідача про те, що вона не має жодного відношення до того, що за договорами факторингу 20210630-Ф/2 від 30.06.2021 відбулася передача права вимоги начебто до відповідача, не заслуговують уваги. Також у відповіді на відзив зазначають, що ОСОБА_1 не уклала договір про надання правової допомоги/юридичних послуг ні із адвокатом, ні адвокатським об`єднанням, ні адвокатським бюро, тому заявлені нею витрати про стягнення правничої допомоги, не підлягають задоволенню. На підставі викладеного просять позов задовольнити в повному обсязі.

16.01.2025 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, витребувано з АТ «Сенс Банк» та АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про рух коштів, а саме перерахування, поступлення коштів з рахунку ТОВ «ФК «Фоза» на поточний картковий рахунок позичальника ОСОБА_1 .

29.01.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення, відповідно до яких зазначено, що позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачці були перераховані грошові кошти у розмірі 4929,00грн. А розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом. Просить суд при ухваленні рішення по справі врахувати наступні фактичні обставини не належних доказів укладання договору факторингу - відступлення прав вимоги за договором позики, необґрунтованість позовних вимог та доказів, які створив сам позивач та строки позовної давності за договором, на які посилається позивач вже сплинули. Ці фактичні обставини говорять про те, що позивачем не доведено порушення своїх прав у спірних правовідносинах. А позовна заява подана з пропущеним строком позовної давності.

31.01.2025 та 20.02.2025 до суду від АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду, надійшли дві аналогічні виписки по рахунку ОСОБА_1

03.02.2025 до суду від ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до якого позивачем зазначена практика Верховного суду з аналогічних спорів. Також позивач у своїх поясненнях зазначає, що ним належним чином обґрунтований розмір заборгованості. Сума прострочених відсотків за користування кредитом поза межами строку дії договору (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України) нарахована згідно норм закону. А строк позовної давності ними не пропущений, відповідно до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, де у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії. Отже просять позов задовольнити в повному обсязі.

10.02.2025 від АТ «Сенс Банк» на виконання ухвали суду, надійшла виписка про рух коштів по рахунку НОМЕР_1 , за період з 20.11.2020 по 25.11.2020.

19.03.2025 до суду від ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 18449,25грн, витрати по сплаті судового.

02.04.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на уточнену позовну заяву, відповідно до якої зазначено, що під час розгляду справи позивачем було подано реєстр боржників, із зазначеною сумою в 4929,00грн. Однак, зараз позивач посилається на зменшену суму за договором, яка не відповідає жодному поданому документу по справі. Посилання на зазначений рахунок відповідача не доводить позовні вимоги за кредитним договором, не доводить факту відступлення за договором факторингу та факту отримання коштів. Просить відмовити у задоволенні позову та відмовити у приєднанні уточненої позовної заяви.

15.04.2025 до суду від ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких зазначено, що відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на котру в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 4929,00грн. Однак від суми позики зазначеної у договорі при перерахуванні знімалися комісії, як за переказ так і за зарахування коштів, відповідно відповідачці фактично зараховано на картку суму 4600,00грн, що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк». Наведене підтверджується пунктом 10 договору № 50 від 20.11.2020, в графі підпис ОСОБА_1 вказано електронний підпис - p129783o, відповідно, тобто відповідачка підписала договір одноразовим ідентифікатором, як це передбачено умовами договору та ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію, а отже, вчинила дію, що вважається прийняттям пропозиції укласти електронний договір. Більше того, ОСОБА_1 в п.10 Договору № 50 від 20.11.2020, зазначила усі свої реквізити та персональні дані, необхідні для оформлення договору та отримання кредиту. Також у своїх письмових пояснення представник позивача зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами наведено відступлення прав вимоги, а нараховані новим кредитором відсотки в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, та повністю відповідають позиціям Верховного Суду. Просять позов задовольнити в повному обсязі.

Станом на 29.04.2025 закінчились строки для подання доказів по справі, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та ухвалює рішення по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Суд установив такі факти та їм правовідносини.

У матеріалах справи міститься Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 50 від 20.11.2020 укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3.1. Договору, Товариство на умовах цього договору та правил надає клієнту грошові кошти у сумі визначеній п. 5 Договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначений п. 5.3. Договру

Згідно із п. 5 Договору, загальний розмір кредиту становить 4929,00грн. Тип кредиту: знижка 50%; Схема кредитування: класична; Дата видачі кредиту 20.11.2020; Дата погашення заборгованості: 19.12.2020; Пільговий період 30 календарних днів; Початок дії пільгового період на початку строку; Пільгова акційна процентна ставка 0,93% в день; Строк дії Договору 30 днів; Можливість пролонгації дозволено під 1,2% в день; Мета споживчі цілі; Базова процентна ставка 185%; Процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50%.

Відповідно до п. 4 Договору, Договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладанням електронних підписів одноразовим/мережевим ідентифікатором).

30.06.2021між ТОВ "ФК "Форза" та ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" укладено Договір факторингу № 20210630-Ф/2.

Згідно із п. 2.1. Договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, положеннями ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно із Реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 20210630-Ф/2 від 30.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Артемівда-Ф» набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 , за кредитним Договором № 50, в загальному розмірі 7664,60грн, з яких заборгованість по тілу 4929,00грн, заборгованість по відсоткам 2735,60грн; оплата права грошової вимоги 310,53грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Згідно із Кредитного договору ТОВ "ФК "Форза" зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит та сплатити проценти передбачені договором.

Однак як убачається із виписки про рух коштів по рахунку НОМЕР_1 , за період з 20.11.2020 по 25.11.2020, яка надійшла до суду від АТ «Сенс Банк», з рахунку ТОВ «Фінансова компанія «Форза», (, рахунок НОМЕР_1 ) на поточний/картковий рахунок картки № НОМЕР_2 на ім`я позичальника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), кредитні кошти в розмірі 4929,00грн не надходили.

Крім того, згідно із Виписки з АТ КБ «ПриватБанк», 20.11.2020, ОСОБА_1 не отримувала кредитних коштів в розмірі 4929,00грн.

Зокрема, 20.11.2020 на картковий рахунок відповідачки було зараховано 4600,00грн, як зарахування переказу на карту. Однак ідентифікувати зарахування коштів в розмірі 4600,00грн на карту відповідачки ОСОБА_1 , саме з призначенням платежу як отримання коштів за кредитним Договором № 50, не вдається можливим.

До того ж, матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність», з яких можливо було б встановити дійсність переказу коштів від ТОВ "ФК "Форза" до ОСОБА_1 .

Отже на підставі вищенаведених доказів, не можливо встановити що 20.11.2020 на банківську картку ОСОБА_1 від ТОВ "ФК "Форза" було зараховано 4929,00грн кредитних коштів з ідентифікацією про видачу кредитних коштів.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму та укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Також визнано, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях, крім того підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

Однак у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 було направлено одноразовий ідентифікатор, як і відсутні підтвердження на який саме номер такий одноразовий ідентифікатор було направлено.

Отже, ураховуючи викладене вище, суд вважає, що Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту не був підписаний саме відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Оскільки відсутні належні та допустимі докази введення одноразового ідентифікатор саме відповідачкою ОСОБА_1 , а не будь-якої іншою особою.

Позивач обґрунтовує заборгованість виключно договором відступлення прав вимог, який у свою чергу не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачкою платежів, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Однак доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 04.07.2018 № 75 (зі змінами), оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір.

Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 № 39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Аналізуючи викладене вище,суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки стороною позивача не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-81 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню.

Щодо вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов до такого.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» здійснював адвокат Бачинський О. М. на підставі Ордеру серії ВС № 1293244, Договору про надання правової допомоги від 08.10.2024 № 20241008-5К; Розрахунку суми судових витрат; Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ЛВ № 001477.

Натомість професійну правничу допомогу відповідачці ОСОБА_1 надавалось адвокатом Стужук Н. В., на підставі Договору про надання правової допомоги № 77 від 04.12.2024; Протоколом погодження гонорару, Актом приймання-передачі наданих послуг № 1; Квитанцією про сплату юридичних послуг.

Однак враховуючи, що рішенням суду в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, застосовуючи зазначені вище норми закону, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00грн.

Натомість при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд вважає, що заявлені відповідачкою витрати в розмірі 15000,00грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат. З матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи та тим, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Однак, беручі до уваги, що рішенням суду відмовлено в задоволенні позову, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом належного захисту інтересів відповідачки, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу, вважає, що необхідно зменшити розмір стягнень з позивача на користь відповідачки витрат на правничу допомогу до суми 5000,00грн, якавідповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись Конституцією України, статтями 11, 207, 525-526, 530, 536, 549, 551, 610, 626, 629, 1046-1056 ЦК України, статтями 7, 10, 75-79, 81, 141, 265-268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф", , адреса місцезнаходження: м. Львів, вулиця Бандери, буд. 87, оф. 54.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (приватний будинок).

Повний текст рішення складено та підписано 29.04.2025.

Суддя В. В. Бабко