УХВАЛА

30 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 337/6651/23

провадження № 61-3307ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Білоусом Геннадієм Борисовичем, на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , треті особи - Головне управління Національної поліції в Запорізькій області в особі ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, Головний сервісний центр МВС, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Головне управління Національної поліції в Запорізькій області в особі ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, Головний сервісний центр МВС, про визнання права власності на транспортний засіб,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Білоус Г. Б., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління Національної поліції в Запорізькій області в особі ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, Головний сервісний центр МВС, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, визнання права власності.

У квітні 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Палієнко О. А., звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Національної поліції в Запорізькій області в особі ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, Головний сервісний центр МВС, про визнання права власності на транспортний засіб.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого

2025 року, у задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору : Головне управління Національної поліції в Запорізькій області в особі ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, Головний сервісний центр МВС, про відшкодування шкоди заподіяної, внаслідок кримінального правопорушення та визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Національної поліції в Запорізькій області в особі ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, Головний сервісний центр МВС, про визнання права власності на транспортний засіб відмовлено у повному обсязі.

У березні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Білоусом Г. Б., на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику сплатити судовий збір за подання касаційної скарги і надати документ, що підтверджує сплату судового збору; надати докази надсилання матеріалів касаційної скарги іншим учасникам справи.

Заявник направила матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, однак вимоги ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2025 року виконала частково, оскільки не обґрунтувала вартості транспортного засобу, щодо якого було подано позов про визнання права власності.

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Згідно з підпунктом 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зроблено правовий висновок про те, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Судовий збір за позовні вимоги про визнання права власності на майно, визначається з урахуванням вартості спірного майна.

Ураховуючи, що зі змісту поданої касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень неможливо встановити ціну позову станом на день звернення до суду із вимогою майнового характеру (щодо визнання права власності на транспортний засіб), заявник зобов`язаний самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору щодо вимоги майнового характеру з наданням відповідних доказів.

Матеріали, подані на усунення недоліків, містять копію квитанції про сплату судового збору на суму 5 000 грн, однак за відсутності обґрунтування вартості спірного транспортного засобу суд позбавлений можливості обрахувати, яка сума судового збору підлягала сплаті за подання касаційної скарги.

Отже, заявнику необхідно самостійно визначити і за потреби доплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ураховуючи наведене, строк для усунення недоліків необхідно продовжити та повідомити про це заявника.

Керуючись статтями 127, 136, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 квітня 2025 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець