Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/262/25
Провадження № 2/279/555/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року м. Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Івашкевич О.Г., з секретарем судового засідання Маковською Д.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу № 279/262/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Державної казначейської служби України, треті особи на стороні відповідачів : Коростенська окружна прокуратура, Коростенський РУП ГУНП в Житомирській області про відшкодування шкоди, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження,

ВСТАНОВИВ:

До Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Державної казначейської служби України, треті особи на стороні відповідачів : Коростенська окружна прокуратура, Коростенський РУП ГУНП в Житомирській області про відшкодування шкоди спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження.

В обґрунтування позову зазначає, що сектором дізнання Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № від 15.12.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 358 КК України. Вказане досудове розслідування у кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу - більше 12 (дванадцять) років без прийняття остаточного рішення, а з урахуванням повідомлення Головного управління МВС України в Житомирській області від 23.03.2010 №11/л-20/1 про поверхневе проведення дослідних перевірок з 2004 року та притягнення працівників Коростенського MB до дисциплінарної відповідальності за бездіяльність - понад 20 років.

За час досудового розслідування, будучи потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, враховуючи тяганини, скарги та письмові звернення до різних інстанцій, перебуває в стані стресу та страху за подальшу долю кримінального провадження. Внаслідок надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні, неодноразових рішень, прийнятих дізнавачами за погодженням прокуратури, про закриття кримінального провадження, він був змушений докладати додаткових зусиль щодо відновлення своїх прав, які є порушеними, в тому числі численних звернень до суду, що призвело до завдання йому моральної шкоди. Необхідність відвідувати органи досудового розслідування та прокуратури, неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність, погіршення та позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру - позбавлення відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону призвела до моральних страждань. Внаслідок чого, він постійно перебуває в стані хронічної психоемоційної напруги, вразливості, розчаруванні, відчутті несправедливості, постійному стані тривоги, невизначеності у подальшому житті. Наслідком всього є фізичне та психічне виснаження, зниження емоційно - вольової стійкості та здатності до адаптації. У зв`язку з цим погіршився його стан здоров`я.

Крім того, протягом 20 років прокурорських перевірок та досудового розслідування йому завдано матеріальної шкоди у зв`язку з необхідністю придбання канцтоварів, понесення витрат на поштові відправлення в різні інстанції (Президенту України, Генеральну прокуратуру України, Офісу Генерального прокурора, ДБР, Житомирську обласну прокуратуру тощо), витрати на проїзд для участі у судових засіданнях по справах в інших містах, які є спорідненими з обставинами досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, закупівлі ліків.

Відповідно до рішення Житомирського апеляційного суду від 25.06.2024 у справі № 279/343/24 стягнуто з Державного бюджету України на його користь 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Однак, надмірна тривалість досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжується, що завдає йому матеріальної та моральної шкоди.

Загальна сума матеріальної шкоди становить 4438 грн. Розмір спричиненої моральної шкоди оцінює в 101300 грн.

Враховуючи викладене, просить суд стягнути з Державного бюджету України у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження 101300 грн. та стягнути матеріальну шкоду у сумі 4438 грн.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.01.2025 року відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позов, подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову.

Відповідачі, треті особи на стороні відповідачів належним чином повідомлялися про розгляд справи шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі за місцем знаходження. Ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками отримали, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20.01.2025 року на підставі заяви позивача про відвід судді справу передано для повторного авторозподілу.

21.01.2025 року в порядку ст. 33 ЦПК України, згідно автоматизованої системи документообігу при повторному авторозподілу судової справи головуючим суддею визначено суддю Івашкевич О.Г.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03.02.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 5-денний строк для усунення недоліків, який обчислюється з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

24.03.2025 року позивач у строк, встановлений судом, недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.03.2025 року позовну заяву прийнято до провадження та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Житомирській області надало до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав того, що постановою Житомирського апеляційного суду ухвалено судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України на його користь 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, яка завдана надмірною тривалістю (понад 11 років) досудового розслідування кримінального провадження. Зазначеним рішенням встановлено, що у спірних правовідносинах правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є не самі по собі факти оскарження позивачем дій та бездіяльності органів досудового розслідування, а очевидна надмірна тривалість (понад 11 років) досудового розслідування кримінального провадження.

Оскільки, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом, тому задоволення позову про відшкодування моральної шкоди призведе до подвійного стягнення та як наслідок фактично подвійної відповідальності відповідача перед позивачем за однакових для цього обставин - відшкодування моральної шкоди, яка завдана ОСОБА_1 надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження.

Отже, повторна вимога звернена до відповідача про відшкодування моральної шкоди є по суті намаганням покласти на відповідача подвійну відповідальність за одне правопорушення.

З урахуванням наведеного, Головне управління Національної поліції в Житомирській області вважає позовні вимоги такими, що є необґрунтованими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Третьою особою - Коростенською окружною прокуратурою надано до суду відзив, в якому зазначений позов вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що факт заподіяння шкоди повинен доводити позивач. У даній справі позивачем не надано до суду жодних доказів щодо вжиття ним зусуль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, погіршення стану його здоров`я тощо. Також доказів про протиправну поведінку посадових осіб органу досудового розслідування чи прокуратури, внаслідок яких позивачу завдано моральної шкоди у матеріалах справи відсутні. Позивачем також не надано суду будь - яких доказів щодо завдання йому значних моральних втрат, душевних та моральних страждань, глибоких і нервових переживань, порушень стану здоров`я, нормальних життєвих зв`язків, покладання додаткових зусиль для відновлення та підтримання стану здоров`я після знаходження під вартою, а також спричинення непоправної шкоди престижу та діловій репутації, як людини і громадянина, що підлягає відшкодуванню на підставі ст.1176 ЦК України. За відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження наявності завданої позивачу моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача (визнання незаконними дій), наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями органів досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000305 задоволенню не підлягає.

Крім того, рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою Житомирського апеляційного суду рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, яка завдана ОСОБА_1 надмірною тривалістю (понад 11 років) досудового розслідування кримінального провадження.

Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, стягнуто на користь позивача грошову компенсацію (відшкодування) моральної шкоди, яка завдана ОСОБА_1 спричиненням надмірною тривалістю досудового розслідування. Тому задоволення позову про відшкодування моральної шкоди призведе до подвійного стягнення, та як наслідок фактично подвійної відповідальності відповідача перед позивачем за однакових для цього обставин - відшкодування моральної шкоди, яка завдана ОСОБА_1 надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження. З огляду на наведене у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Позивачем, на наведені відповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області та третьою особою - Коростенською окружною прокуратурою у відзивах обставин, надано відповіді на відзив, у якій виклав додаткові пояснення та надав докази, якими вказує, що рішення апеляційного суду про стягнення з Бюджету України 10000 грн. за 11 років досудового розслідування не може вважатися остаточним так як досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, як наслідок продовжує завдавати йому моральну та матеріальну шкоду. Зазначає, що по справі №279/343/24 підставою для задоволення позову були строки з 2012 по 2024 року, в данному позові встановленні строки за період після рішення від 25.06.2024 року, до того ж в попередньому позові не вирішувалося питання матеріальної шкоди.

Відповідачем - Офісом Генерального прокурора подано відзив на позов, в якому у задоволені позову просить відмовити, зазначає, що наведені позивачем обставини вчинення органами дізнання, досудового слідства та прокуратури "протиправних дій та бездіяльності" відповідно до положень кримінального процесуального законодавства не можуть бути оскаржені на стадії досудового розслідування та відповідно бути визнанні протиправними. У наданих позивачем судових рішеннях відсутні встановлення протиправності дій чи бездіяльності посадових осіб органів дізнання, досудового слідства та прокуратури. Отже, факт протиправності дій службових осіб або їх бездіяльності, зокрема, офісу генерального прокурора не знайшов свого підтвердження. Позивач належних та допустимих доказів у розумінні ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження незаконності (протиправності) дій чи бездіяльності Офісу Генерального прокурора у кримінальних провадженнях, спричинення йому моральної шкоди та доказів причинно-наслідкового зв`язку між ними не надав, у зв`язку з чим не довів заподіяння йому такої шкоди Офісом Генерального прокурора.

Також зазначає, що постановою Житомирського апеляційного суду від 25.06.2024 року апеляційну скаргу Лазаренка задоволено частково. Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.03.2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Відшкодування моральної шкоди у цій справі позивач отримав внаслідок надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000305. Отже за надмірну тривалість досудового слідства, позивач вже отримав справедливу сатисфакцію на підставі постанови Житомирського апеляційного суду від 25.06.2024 року у справі №279/343/25.

Відповідачем - Державною казначейською службою України подано до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України за безпідставності залучення до участі у справі відповідачем.

Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли з підстав стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні.

15 грудня 2012 року СВ Коростенського ВП до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358, ч.1 ст.384 КК України.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 5 здійснюється сектором дізнання Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.

Позивач визнаний потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

В процесі досудового розслідування неодноразово виносились постанови про закриття кримінального провадження, які в подальшому скасовувались ухвалами слідчих суддів.

Судом встановлено, що постановою старшого дізнавача сектору дізнання Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 5 січня 2024 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000305 від 15 грудня 2012 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 11 березня 2024 року у справі № 279/2997/17 скаргу позивача задоволено, скасовано постанову старшого дізнавача сектору дізнання Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 5 січня 2024 року про закриття кримінального провадження № 0000305.

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 26 квітня 2024 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000305 від 15 грудня 2012 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2024 року у справі № 279/2997/17 скаргу позивача задоволено, скасовано постанову старшого дізнавача сектору дізнання Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 26 квітня 2024 року про закриття кримінального провадження № 0000305.

Постановою дізнавача сектору дізнання Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 26 вересня 2024 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000305 від 15 грудня 2012 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 січня 2025 року у справі № 279/2997/17 скаргу позивача задоволено, скасовано постанову дізнавача сектору дізнання Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 24 вересня 2024 року про закриття кримінального провадження № 0000305.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної ( немайнової шкоди) ( п.8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину.

Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, своєчасність розслідування та незалежність слідства.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності наявність вини посадових осіб та органів державної влади не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності та доказування інших елементів складу цивільного правопорушення.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє і Сассі проти Франції" (Pelissier and Sassi v France); з 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі "Філіс проти Греції" (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови..."

У постанові від 3 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Також у вказаній постанові зазначено, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20), від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21), від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18 (провадження № 61-10961св20), від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19 (провадження № 61-15330св21).

Згідно зі частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зокрема, обґрунтовував свої вимоги неефективністю та надмірною тривалістю здійснення кримінального провадження, в якому він є потерпілим.

Заперечуючи проти позову, відповідачі посилаються зокрема, на те, що позивач не надав доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, понесеними майновими витратами, а також що постановою Житомирського апеляційного суду на користь позивача вже стягнуто з державного бюджету України 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка завданна останьому надмірною тривалістю досудового розслідування цього кримінального провадження. Повторне звернення про відшкодування моральної шкоди є по суті намаганням покласти подвійне стягнення, та як наслідок несе подвійну відповідальність за одне правопорушення.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати щоденну діяльність.

Крім того, у зв`язку з надмірною тривалістю кримінального провадження, позивач був змушений відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертись із відповідними заявами та клопотаннями, що не входило до його буденного життя та призвело до моральних страждань, розчарувань, оскільки він, як громадянин України, будучи у статусі потерпілого, очікував від органу досудового розслідування, що діє від імені держави, захисту його прав, швидкого компетентного розслідування та встановлення істини.

Суд частково відхиляє доводи відповідачів про те, що повторне звернення про відшкодування моральної шкоди є по суті намаганням покласти подвійне стягнення, та як наслідок несе подвійну відповідальність за одне правопорушення.

Оскільки постановою Житомирського апеляційного суду від 25 червня 2024 року у справі №279/343/24 було вирішено питання щодо стягнення моральної шкоди спричиненої надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні саме за період з 15.12.2012 по 25.06.2024 року (дата винесення постанови).

При цьому, судом встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № від 15.12.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 358 КК України все ще триває, позивачем неодноразово було оскаржено бездіяльність органів досудового слідства щодо неефективного проведення досудового розслідування та неправомірного закриття кримінального провадження.

За встановлених судом обставин неодноразового безпідставного закриття кримінального провадження та надмірної тривалості досудового розслідування очевидним є факт заподіяння позивачеві моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, що виразились у розчаруванні, оскільки він, як громадянин України, очікував від органів влади справедливості, захисту його конституційних прав, натомість отримавши невизначеність, ігнорування, постійний стрес, зміну буденного способу життя.

Позивач просив компенсувати моральну шкоду у розмірі 101300 (сто одна тисяча триста) гривень. Вважає, що саме така сума моральної шкоди відповідає завданими йому стражданнями внаслідок надмірної тривалості кримінального провадження.

Однак, суд не може погодитись із заявленим позивачем розміром моральної шкоди, який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність, відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст.3 ЦК України, є надмірним.

А тому вимога позивача про стягнення на його користь моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з урахуванням періоду часу, що минув від набрання законної сили постанови Житомирського апеляційного суду до моменту ухвалення рішення у цій справі, а також наявних у справі доказів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц зазначила, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із положень статей 23, 1174 ЦК України та враховує характер і обсяг страждань, яких позивач зазнав, враховуючи засади співмірності, виваженості та справедливості, що відповідає роз`ясненням, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " №4 від 31 березня 1995 року.

Враховуючи характер й глибину заподіяних позивачеві моральних страждань, тривалість здійснення кримінального провадження, в якому позивач є потерпілим, а також з огляду на засади розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 1000 (однієї тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Щодо вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4438 грн, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1,5,6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі частиною 2 статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Позивачем не доведено сам факт заподіяння йому діями та бездіяльністю відповідачів матеріальних збитків, не надав жодного належного допустимого та достовірного доказу заподіяння таких збитків.

Ті обставини, що позивач поніс матеріальні витрати на виготовлення копій документів, підготовку скарг, витрати на проїзд, не є матеріальними збитками у розумінні вимог статті 22 ЦК України. Інші долучені до позовної заяви копії товарних чеків на придбання медикаментів та предметів медичного призначення не доводять причинно-наслідкового зв`язку з бездіяльністю відповідачів, яка оскражується позивачем, самі по собі не свідчать про необхідність їх придбання у межах розгляду цієї справи. Проїзні квитки АСК "Експресс" з призначенням Коростень-Житомир, Житомир-Коростень не містять року їх придбання та використання, а також безпосереднього зв`язку з бездіяльністю органів досудового розслідування в даному кримінальному провадженні. Фіскальні чеки Укрпошти, деякі з яких є нечитабельні, також не є належними доказами завдання майнової шкоди позивачу, оскільки не містять зв`язку зі змістом кореспонденції, відправленої адресатам.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що у позовні в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог в цій частині.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.

Керуючись ст. 4, 12, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень заподіяної моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його винесення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач 1: Офіс Генерального прокурора, місце знаходження: м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ;

Відповідач 2: Головне управління Національної поліції в Житомирській області, місце знаходження: м. Житомир, вул. Старий Бульвар 5/37, ;

Відповідач 3: Державна казначейська служба України, місце знаходження: м. Київ, вул. Бастіонна,6, ;

1 Третя особа на стороні відповідачів: Коростенська окружна прокуратура, місце знаходження: Житомирська обл., м. Коростень, вул. Героїв Чорнобиля, 10;

2 Третя особа на стороні відповідачів: Коростенське районне управління поліції ГУНП в Житомирській області, місце знаходження: Житомирська обл., м. Коростень, вул. Грушевського, буд.5

Суддя: Оксана ІВАШКЕВИЧ