Номер провадження: 22-ц/813/862/25
Справа № 522/7517/22
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» у справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ханбер» про визнання договору про сплату пайових внесків від 12 квітня 2017 року № 14 недійсним, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Павлик І.А. 21 листопада 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2022 року ОК «ЕКОДОМ-1» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору від 12.04.2017 року № 14 про сплату пайових внесків недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час підготовки та подачі до Міністерства юстиції України 24.10.2019 року ТОВ «Ханбер» та ОК «ЕКОДОМ-1» спільної скарги на рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якими проведено реєстрацію на об`єкти нерухомості. в тому числі за відповідачем, ОК «ЕКОДОМ-1» стало відомо, що нібито 12.04.2017 року невстановленими особами від імені ОК «ЕКОДОМ-1» в особі Голови кооперативу ОСОБА_2. та ОСОБА_1 був підписаний договір про сплату пайових внесків у ОК «ЕКОДОМ-1» № 14. Згідно умов договору, ОК зобов`язався організувати будівництво дворівневого підземного паркінгу у багатоповерховому житловому будинку з підземним паркінгом та вбудовано-прибудованими громадськими приміщеннями по АДРЕСА_1 за рахунок внесків учасників та внесків інших асоційованих членів ОК, здати його в експлуатацію, передати учаснику нежитлове приміщення (паркомісце) в об`єкті будівництва, обумовлене цим договором та всі документи, необхідні учаснику для реєстрації права власності на нього, а учасник зобов`язується сплатити ОК внески у розмірах та в порядку, встановлених даним договором та додатками до нього. Крім цього, позивачу стало відомо, що невстановленими особами від імені голови ОК «ЕКОДОМ-1» ОСОБА_2. видано ОСОБА_1 довідку за вих. № 12/04/2017 датовану 12.04.2017 року, відповідно до змісту якої ОСОБА_1 згідно договору про сплату внесків у ОК «ЕКОДОМ-1» № 14 від 12.04.2017 року зробив внесок в повному обсязі згідно додатку № 1 до вказаного договору. Також стало відомо, що складено Акт прийому-передачі до договору № 14 про сплату пайових внесків у ОК «ЕКОДОМ-1» від 12.04.2017 року, датований 06.03.2019 року, підписаний ОСОБА_1 та невстановленими особами від імені голови ОК ОСОБА_2. 09.02.2022 року по даному факту до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено інформацію про скоєння кримінального правопорушення та розпочато досудове слідство у кримінальному провадженні, в матеріалах якого міститься допит ОСОБА_2. , яка зазначила, що договір про сплату пайових внесків підписано за допомогою факсиміле (відбитком її підпису), сама вона вказаний договір не підписувала та хто міг його підписати від її імені їй невідомо, як і довідку про сплату ОСОБА_1 внесків від 12.04.2017 року № 12/04/2017 та акт прийому-передачі від 06.03.2019 року.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що на даний час право власності на паркомісце № 14 за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ТОВ «Ханбер», проте наявність оспорюваного договору може викликати матеріальні претензії до ОК «ЕКОДОМ-1» з боку ТОВ «Ханбер», позивач просив суд визнати недійсним договір № 14 про сплату пайових внесків, укладений 12.04.2017 року між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2023 року у задоволенні позову ОК «ЕКОДОМ-1» було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОК «ЕКОДОМ-1» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наявність оспорюваного договору № 14 про сплату пайових внесків, укладеного 12.04.2017 року між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_1 , у теперішній час викликає суперечності між ТОВ «Ханбер» (яке є власником спірного майна за вказаним договором - паркомісця №14, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОК «Екодом-1», що тягне за собою матеріальні претензії з боку ТОВ «Ханбер» до позивача, та може спричинити майнову шкоду останньому.

Сторони про розгляд справи на 01.04.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представники ОК «Екодом-1» та ОСОБА_1 , не з`явився ТОВ «Ханбер».

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності ТОВ «Ханбер», який своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки, в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

За положеннями ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, згідно яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених положень законодавства, оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа.

За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, тому в кожній справі про визнання договору недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) дійшла висновку, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

У постанові від 24.02.2021 року у справі №233/3516/18-ц (провадження N 61-4805св20) Верховний Суд вказав, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення та (або) оспорювання його прав та інтересів.

Інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції України, законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N 18-рп/2004.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 29.08.2023 року у справі № 910/5958/20 зазначив, що крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

При розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину суд повинен вирішувати питання про спростування презумпції правомірності правочину та має встановити не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.10.2015 року між ТОВ «Ханбер» (сторона 1) та ОК «ЕКОДОМ-1» (сторона 2) укладено договір про співпрацю №1, предметом якого стала діяльність направлена на будівництво об`єкта та отримання в ньому приміщень.

Відповідно до п.2.1 Сторони домовилися, що поділ об`єкта здійснюється в наступних долях:

2.2.1 доля Сторони 1 складає 2 295,9 кв.м. квартир, розташованих на 3,4,5,7 поверхах і одне паркомісце.

2.2.2. доля Сторони 2 складає всі інші приміщення об`єкта.

Згідно додаткової угоди №1 до договору про співпрацю №1 від 22.10.2015 року, укладеної 15.12.2015 року між ТОВ «Ханбер» (сторона 1) та ОК «ЕКОДОМ-1» (сторона 2), відповідно до якої сторони дійшли до згоди внести зміни в п. 2.1 Договору, виклав його наступним чином:

2.1.1 всі приміщення, створені в результаті будівництва об`єкта, належать Стороні 1.

2.1.2 сторона 2 здійснює, по попередній письмовій згоді Сторони 1, продаж приміщень об`єкта (прав на них) на підставі договорів пайової участі, відповідно до чинного законодавства України і отримує грошові кошти від продажу, які направляють виключно на будівництво об`єкта. Сторона 2 не має права здійснювати продаж приміщень об`єкта або інше відчуження прав на приміщення без отримання згоди Сторони 1.

Під час підготовки та подачі до Міністерства юстиції України 24.10.2019 року ТОВ «Ханбер» та ОК «ЕКОДОМ-1» спільної скарги на рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якими проведено реєстрацію на об`єкти нерухомості в тому числі за відповідачем, ОК «ЕКОДОМ-1» стало відомо, що 12.04.2017 року невстановленими особами від імені ОК «ЕКОДОМ-1» в особі Голови кооперативу ОСОБА_2. та ОСОБА_1 був підписаний договір про сплату пайових внесків у ОК «ЕКОДОМ-1» № 14.

Згідно умов договору, ОК зобов`язується організувати будівництво дворівневого підземного паркінгу у багатоповерховому житловому будинку з підземним паркінгом та вбудовано-прибудованими громадськими приміщеннями по АДРЕСА_1 за рахунок внесків учасників та внесків інших асоційованих членів ОК, здати його в експлуатацію, передати учаснику нежитлове приміщення (паркомісце) в об`єкті будівництва, обумовлене цим договором та всі документ, необхідні учаснику для реєстрації права власності на нього, а учасник зобов`язується сплатити ОК внески у розмірах та в порядку, встановлених даним договором та додатками до нього.

Крім того, невстановленими особами від імені голови ОК «ЕКОДОМ-1» ОСОБА_2. видано ОСОБА_1 довідку за вих. № 12/04/2017 від 12.04.2017 року, згідно якої ОСОБА_1 , згідно договору про сплату внесків у ОК «ЕКОДОМ-1» № 14 від 12.04.2017 року, зробив внесок в повному обсязі згідно додатку № І до вказаного договору.

Також позивачу стало відомо про наявність Акту прийому-передачі до договору № 14 про сплату пайових внесків у ОК «ЕКОДОМ-1» від 12.04.2017 року, датованого 06.03.2019 року, підписаного ОСОБА_1 та невстановленими особами від імені голови ОК ОСОБА_2.

09.02.2022 року за даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань Відділом поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області внесено Інформацію про скоєння кримінального правопорушення та розпочато досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000010, в матеріалах якого міститься допит ОСОБА_2. , яка зазначила, що договір про сплату пайових внесків підписано за допомогою факсиміле (відбитком її підпису), сама вона вказаний договір не підписувала та хто міг його підписати від її імені, їй невідомо, як і довідку про сплату ОСОБА_1 внесків від 12.04.2017 року № 12/04/2017 та акт прийому-передачі від 06.03.2019 року.

Під час слухання справи судом першої інстанції свідок ОСОБА_2. підтвердила обставини, що договір про сплату пайових внесків у ОК «ЕКОДОМ-1» №14 від 12.04.2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи, підписано за допомогою її факсиміле.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 10.06.2022р., право власності на паркомісце № 14 за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ТОВ «Ханбер».

Колегія суддів приймає до уваги, що ОК «ЕКОДОМ-1» в оскаржуваному договорі про сплату пайових внесків №14 від 12.04.2017 року зазначений як одна із сторін договору, що передбачає можливість захисту своїх прав ОК «ЕКОДОМ-1» у разі їх порушення у зв`язку із незгодою з умовами договору.

Крім цього, вказаний договір містить зобов`язання ОК «ЕКОДОМ-1» на вчинення відповідних дій, зокрема щодо відшкодування шкоди іншій стороні договору, що є порушенням прав ОК «ЕКОДОМ-1» як сторони договору.

Так, згідно п.2.б Розділу 2 Договору №14 від 12.04.2017 року у випадку, коли за результатами технічної інвентаризації Об`єкту нерухомості, здійсненої незалежним Замірювачем, загальна площа Об`єкту нерухомості виявиться меншою ніж проектна площа, яка визначена в п.1.5 даного Договору, а Учасник сплатив внесок з розрахунку площі Об`єкту нерухомості у розмірі згідно Додатку №1 до даного Договору і така сума перевищує суму фактичної вартості будівництва Об`єкту нерухомості згідно площі, встановленої за результатами технічної інвентаризації, ОК «ЕКОДОМ-1» повертає у безготівковій формі надлишково сплачені Учасником кошти протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання від учасника письмової заяви про повернення надлишково сплачених коштів та надання довідки з банківської установи про відкриття рахунку.

Згідно п.п.3.1.1 п.3.1 Розділу 3 Договору №14 від 12.04.2017 року, учасник має право вимагати від ОК «ЕКОДОМ-1» своєчасного виконання зобов`язань за умови виконання учасником всіх своїх зобов`язань, згідно даного Договору.

Відповідно до н.п. 4.2,1 п.4.2 Розділу 4 Договору №14 від 12.04.2017 року, ОК «ЕКОДОМ-1» зобов`язаний організувати будівництво Об`єкту будівництва та здачу його в експлуатацію у строк до 10.04.2018 року.

Згідно п.6.1 Розділу 6 Договору №14 від 12.04.2017 року, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за дим Договором Сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п.6.3 Розділу 6 Договору №14 від 12.04.2017 року, у випадку порушення ОК терміну здачі Об`єкта будівництва в експлуатацію визначеного п.4.2.1, нього Договору на понад один календарний місяць ОК сплачує Учаснику штраф в розмірі 1000 грн. за кожен повний календарний місяць прострочення.

Згідно п. 8.1. Договору, ОК гарантує відсутність будь-яких прав третіх осіб на Об`єкт нерухомості.

Таким, покладення вищевказаних зобов`язань у договорі на момент його укладення є порушенням прав та законних інтересів ОК «ЕКОДОМ-1», враховуючи, що оскаржуваний договір укладений з порушення вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки Договором №14 від 12.04.2017 року передбачені певні зобов`язання ОК «ЕКОДОМ-1» перед ОСОБА_1 , які позивач повинен виконати у разі порушення умов договору, то даний договір укладений в порушення вимог норм матеріального права, оскільки наявність певних зобов`язань за Договором спричиняє майнову шкоду позивачу та призводить до появи необґрунтованих зобов`язань, передбачених договором, укладеним з порушенням норм матеріального права.

Крім того, як вже вказувалось вище, на теперішній час право власності на паркомісце № 14, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ТОВ «ХАНБЕР» на підставі рішення державного реєстратора ДП «Агенція з державної реєстрації» Дунай Х.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48283545, що підтверджується інформаційною довідкою № 302473337 від 10.06.2022 року.

Таким чином, оскаржуваний Договір № 14 про сплату пайових внесків у ОК «ЕКОДОМ-1» від 12 квітня 2017 року викликає суперечності між ОК «ЕКОДОМ-1» та ТОВ «Ханбер», яке є власником об`єкту нерухомого майна, що тягне за собою матеріальні претензії з боку ТОВ «ХАНБЕР» до ОК «Екодом-1», та спричиняє майнову шкоду позивачу.

Також колегія суддів приймає до уваги, що після складання та підписання від імені голови ОК «Екодом-1» оспорюваного договору, відповідачем ОСОБА_1 вжито заходив на реєстрацію права власності на об`єкт, на який ОК «ЕКОДОМ-1» не мав майнових прав, тим самим невстановлені особи без волі позивача розпорядилися майном, яке не отримувалось останнім під час своєї підприємницької діяльності як суб`єкта господарювання, та призвело до появи відповідних зобов`язань згідно даного договору, які ОК «ЕКОДОМ-1» не брав на себе.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що Договір про сплату пайових внесків к ОК «ЕКОДОМ-1» №14 від 12.04.2017 року не відповідає вимогам ч. 3 ст. 207 ЦК України, оскільки волевиявлення учасника даного правочину на його укладення не було, жодні реальні наслідки, обумовлені даним договором, сторони не узгоджували, як і зміст самого правочину та його істотні умови, що є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, що, відповідно, призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2023 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОК «ЕКОДОМ-1».

Щодо судових витрат.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОК «ЕКОДОМ-1» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги у загальному розмірі 6202,50 грн. (2481 грн. за подачу позову+3721,50 грн. за подачу апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2023 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ханбер» про визнання недійсним договору про сплату пайових внесків від 12 квітня 2017 року № 14 - задовольнити.

Визнати договір №14 про сплату пайових внесків у Обслуговуючий кооператив «ЕКОДОМ-1» від 12 квітня 2017 року, укладений між Обслуговуючим кооперативом «ЕКОДОМ-1» () від імені Голови Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» () судові витрати в сумі 6202,50 гривень

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 28 квітня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе