Справа № 465/4335/17
Провадження 2/465/1002/25
РІШЕННЯ

Іменем України

22.04.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Гайдучок І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

встановив:

Позивач у 2017 році звернувся в суд із позовом до відповідачки про зміну розміру аліментів, призначених згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.09.2014 у цивільній справі №465/5184/14-ц. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що під час перебування в шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.08.2014, а дитина залишилась проживати з відповідачем. Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25.09.2014 у цивільній справі №465/5184/14-ц ухвалено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30% від усіх видів заробітку, починаючи від 18.08.2014. Станом на час подання позовної заяви середня місячна заробітна плата позивача складала 15 000, 00 грн., а відтак, виплата аліментів у розмірі 30 % становила 5000, 00 грн. щомісячно. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, згідно Закону України "Про державний бюджет на 2017 рік", передбачав збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину з 30% до 50% прожиткового мінімуму, а саме як для сина ОСОБА_4 , який на час подання позову мав повних 7 років та 8 місяців, складав з 1 січня 2017 по 30 квітня - 1 689 гривень, з 1 травня по 30 листопада - 1 777 гривень, з 1 грудня - 1 860 гривень. Також зазначав, що на його утриманні перебуває непрацездатна пристаріла мати, що потребує додаткового догляду, в зв`язку з хворобою ніг, обмежена у вільному пересуванні. Пенсія матері щомісяця становила 2 068 грн. Зазначає, що відповідачкою не надано підтвердження витрат відповідних коштів на потреби спільного сина. Відтак просив позов задоволити, зменшивши розмір аліментів, присуджених до стягнення за рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25.09.2014 у цивільній справі №465/5184/14-ц до 1/2 частини від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 січня 2019 року.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2019 року уточнені позовні вимоги задоволено, розмір аліментів, що призначені ОСОБА_1 рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2014 року у цивільній справі №465/5184/14-ц на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінено, ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/2 частини від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (50%) починаючи з 01 січня 2019 року щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття з урахуванням раніше виплачених аліментів за попереднім рішенням суду, стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір з розгляду даної справи в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Адвокатка Бельдій Наталія Володимирівна, яка діє в інтересах відповідачки ОСОБА_5 , звернулася в суд із заявою, в якій просить поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення від 11.09.2019р. у цивільній справі №465/4335/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.10.2024 рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2019 року у цивільній справі № 465/4335/17, скасовано та призначено судове засідання з розгляду позовних вимог з викликом сторін.

В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, представник позивача - адвокат Стецик Т.І. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Представниця відповідачки - адвокат Бельдій Н.В. подала заяву розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, просить відмовити в задоволенні позову.

Суд не бере до уваги клопотання представника позивача - адвоката Стецика Т.І. про відкладення розгляду справи, зважаючи на дотримання розумних строків розгляду справи. Крім цього, сам відповідач та його інший представник - адвокат Гелемей Ю.М. не були позбавлені можливості взяти участь у судовому засіданні.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.08.2014 у цивільній справі №465/2462/14-ц розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 17 листопада 2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис за № 4258.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.08.2014 у цивільній справі №465/5184/14-ц ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 30% від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зокрема, даним судовим рішенням встановлено, що від перебування у шлюбі сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , який проживає з матір`ю.

Стаття 82 ЦПК України містить перелік підстав звільнення від доказування.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, в силу вимог ст.82 ЦПК України, не потребують додаткового доказування обставини наявності у сторін спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з ОСОБА_5 , відповідачкою у розглядуваній справі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, суд виходив з того, що відповідачка у справі перебувала у розшуку, відсутності спілкування батька із сином, на утримання якого стягуються аліменти, а також пояснень позивача, згідно яких кошти, що стягуються із його доходів не використовувалися стягувачем, а також відсутність цільового використання аліментних зобов"язань боржника.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частина 3, зазначеної норми закону, вказує на те, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини.

Згідно з ч. 1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Особлива увага повинна приділятися найважливішим інтересам дитини, які, за своєю природою та важливістю, мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст.8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (Рішення Європейського суду від 07.08.1996 у справі "Йохансен проти Норвегії").

Відповідно до положень статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статтей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно позицій Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19, суди повинні оцінювати в сукупності всі надані сторонами докази, однак враховувати позицію щодо першочергового захищення якнайкращих інтересів дитини.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.02.2024 у цивільній справі №465/573/24, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 23.09.2024, скасовано рішення Франківського районного суду м. Львова від 31.10.2023 у справі №465/5098/23, яким було визнано безвісно відсутньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно листа голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради Т. Гниди №35-9664 від 20.10.17, ОСОБА_5 надала в відділ у справах дітей районної адміністрації копії документів, котрі підтверджують використання нею аліментів, сплачуваних відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.09.2014, за цільовим призначенням. З наданих документів вбачається, що отримані аліменти використовуються на потреби дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії Відповіді ДПС України про дохід ОСОБА_1 від 06 грудня 2024 року, яка наявна у ВП №76715701, за період з початку 2019 року по вересень 2024 року ОСОБА_1 отримав дохід у розмірі більше 3 000 000, 00 грн., а його заборгованість зі сплати аліментів станом на листопад 2024 року складає 696 430,67 грн. і є не виплаченою.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта №407512035 від 24.03.2025 вбачається, що мати позивача ОСОБА_6 продала, належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

На одну з підстав зменшення розміру аліментів позивач зазначає, що він утримує свого брата - інваліда. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази того, що на повному утриманні позивача перебуває його брат - інвалід, так само і відсутні докази утримання позивачем своїх батьків.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем не надано суду жодних доказів того, що, у зв`язку з певними подіями та обставинами в житті позивача, у нього відбулися будь-які суттєві зміни у матеріальному стані, через що він не має змоги виплачувати аліменти на утримання сина у визначеному розмірі.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, право дитини на належні умови для освіти, виховання, на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що матеріалами справи не підтверджено погіршення матеріального стану позивача, виходячи з найкращих інтересів дитини, які мають пріоритет над інтересами позивача, суд дійшов висновку, що підстави для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відсутні, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 10, 81, 89, 258, 259, 263, 265 ЦПК, -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя В. Кузь