ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2256/25 Справа № 234/9956/21 Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комісії з припинення Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська», Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне торгово-кулінарне училище» про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Міжрегіонального вищого професійного будівельного училища м. Краматорська, Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне торгово-кулінарне училище», Комісії з припиненням Державного навчального закладу «Міжрегіонального вищого професійного будівельного училища м. Краматорська» про поновлення на роботі.

Позов мотивовано тим, що позивач була прийнята на роботу в «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище» наказом № 49-ос від 29 жовтня 2010 року на посаду викладача спецдисциплін будівельного профілю.

Наказом Міністерства освіти і науки України №40 від 12 січня 2021 року «Про реорганізацію державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» припинено Державний навчальний заклад «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» шляхом приєднання до Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне торгово-кулінарне училище», який є правонаступником всього майна, прав і зв`язків училища.

У зв`язку з вищезазначеною реорганізацією частину педагогічного персоналу було переведено в «Краматорське вище професійне торгово-кулінарне училище», а позивача наказом від 30 червня 2021 року за № 14-ос звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України.

Наказ про звільнення з роботи вважає незаконним, оскільки при звільненні не були дотримані вимоги ст. 49-2 КЗпП України та наказ підписаний особою, як не мала на то повноважень.

Так, попередження про звільнення та Наказ про звільнення підписані директором Міжрегіонального вищого професійного будівельного училища м. Краматорська Саркісяном Вазгіном Вачеєвичем. При цьому, повноваження на підписання вищезазначених документів наказом Міністерства освіти і науки від 12 січня 2021 року за № 40 надано Комісії з припинення Державного навчального закладу «Міжрегіонального вищого професійного будівельного училища м. Краматорська», а повноваження Саркісяна Вазгіна Вачеєвича, як виконуваного обов`язки керівника Державного навчального закладу Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська припиняються, про що зазначено в п.4 наказу.

Таким чином, позивач вважає, що вона не була попереджена за два місяці про наступне вивільнення уповноваженою на то особою, тобто не було виконано ч.1 ст. 49-2 КЗпП України.

Крім того, відповідачами не були дотримані інші вимоги ст. 49-2 КЗпП України, зокрема щодо переважного права в залишенні на роботі.

Позивач має кваліфікацію "Спеціаліст першої категорії" і безперервний стаж роботи в училищі з 29 жовтня 2010 року, однак її не залишили на роботі, а іншого викладача спецдисциплін будівельного профілю з меншою кваліфікацією та меншим стажем роботи в училищі було залишено на роботі.

Враховуючи наведене, представник позивача просив визнати наказ про звільнення ОСОБА_1 від 30 червня 2021 року № 14-ос незаконними та скасувати. Зобов`язати Комісію з припинення Державного навчального закладу «Міжрегіонального вищого професійного будівельного училища м. Краматорська» працевлаштувати ОСОБА_1 в Краматорське вище професійне торгово-кулінарне училище на посаду, яку вона займала до звільнення з Міжрегіонального вищого професійного будівельного училищі м. Краматорська.

Стягнути з Краматорського вищого професійного торгово-кулінарного училища правонаступника Міжрегіонального вищого професійного будівельного училища м. Краматорська на мою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2021 року по день винесення рішення по справі.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що звільнення ОСОБА_1 було проведено з додержанням норм трудового законодавства, тому відсутні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до наказу № 49-ос від 28 жовтня 2010 року позивач була прийнята на роботу в «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» на посаду викладача спецдисциплін будівельного профілю.

Наказом № 51-к від 01 квітня 2020 року їй присвоєно кваліфікацію "Спеціаліст першої категорії".

Наказом Міністерства освіти і науки України №40 від 12 січня 2021 року «Про реорганізацію державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» (далі - Наказ) припинено Державний навчальний заклад «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» шляхом приєднання до Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне торгово-кулінарне училище», який є правонаступником всього майна, прав і зв`язків училища.

Також, згідно Наказу (п.3,4) було утворено комісію з припинення Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» (далі - Комісія), до якої перешли повноваження по управлінню справами училища, повноваження ОСОБА_3 , як в.о. керівника училища припиняються.

До складу Комісії увійшли: ОСОБА_4 - голова Комісії; ОСОБА_3 - заступник голови Комісії; ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - члени Комісії.

Наказом Міністерства освіти і науки України №710 від 24 червня 2021 року біли внесені зміни до Наказу, виключено ОСОБА_4 , ОСОБА_7 зі складу комісії, введено ОСОБА_11 голова комісії, ОСОБА_12 член комісії.

Згідно попередження від 30 квітня 2021 року за підписом ОСОБА_3 . ОСОБА_1 була попереджена про майбутнє звільнення з 30 червня 2021 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 14-ос від 30 червня 2021 року ОСОБА_1 була звільнена з посади викладача спецдисциплін будівельного профілю Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська» за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач була письмово завчасно попереджена про вивільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України.

Одночасно з попередженням про вивільнення Позивачу було роз`яснено про відсутність наявних вакансій для її переведення. Відсутність наявних вакансій для переведення позивача підтверджується Довідками Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне торгово-кулінарне училище» (т. 1 а.с.81, 91). При цьому існуючи вакансії в.о. головного бухгалтера та інженера-електроника не відповідали кваліфікації Позивача, а тому на них були прийняті інші особи (т.1 а.с. 82-83).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року витребувано у Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне торгово-кулінарне училище», належним чином завірені копії штатного розпису станом на 30 квітня 2021 року та на 30 червня 2021 року, з повним переліком вакантних посад.

На виконання вказаної ухвали відповідачем надано до суду належним чином завірені копії штатного розпису станом на 30 квітня 2021 року та на 30 червня 2021 року, з повним переліком вакантних посад. А також Тарифікаційний список педагогічних працівників Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне торгово-кулінарне училище» на 2021-2022 навчальний рік з 01.09.2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 було проведено з додержанням норм трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані роботодавцем, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1).

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2).

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва й праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладено на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (Постанова Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №337/6165/18 (провадження № 61-18115св19)).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не довів наявність у ОСОБА_3 повноважень на звільнення ОСОБА_1 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції рішенням Комісії викладеному у Витягу з протоколу № 1 від 26 січня 2021 року (т.2 а.с.1) було доручено ОСОБА_3 підписувати від імені Комісії будь-які документи з питань діяльності училища, окрім документів з управління бюджетними коштами. Граничний строк уповноважень становить 1 місяць з дня звільнення всіх працівників училища. Отже, ОСОБА_3 , який підписав наказ про звільнення позивача виконав рішення Комісії з припинення Державного навчального закладу «Міжрегіональне вище професійне будівельне училище м. Краматорська», а не самовільно звільнив позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не доведено, що у неї не було переважного права залишитись на роботі, оскільки у звільненої ОСОБА_1 кваліфікаційний рівень - спеціаліст першої категорії, а у ОСОБА_13 , яку залишено на роботі - спеціаліст. Пояснити, чому звільняється ОСОБА_1 з кваліфікацією на дві категорії вище, ніж у ОСОБА_13 , могла довідка роботодавця ОСОБА_3 в довільній формі з порівняльним аналізом переваг ОСОБА_13 над ОСОБА_1 , колегія суддів не може прийняти до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 42 Кодексу законів про працю України, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію й продуктивність праці.

Тому, при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації й продуктивності праці. Для такої перевірки необхідно вивчити документи й інші відомості про освіту та присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи й раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, за сукупністю цих двох показників. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки в довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто ці обставини повинен був з`ясовувати сам роботодавець, приймаючи відповідне рішення.

У листі Міністерства Соціальної політики від 21.05.2012 № 80/06/187-12 «Про переважне право на залишення на роботі», вказано, що законодавством не передбачені критерії і порядок визначення працівників із більш високою кваліфікацією та продуктивності праці. На практиці для виявлення таких працівників роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, у процесі якого, як правило, враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

Порівняльний аналіз переважного права позивача на посаду іншого працівника було проведено комісією, якою встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має вищу освіту за спеціальністю «промислове і цивільне будівництво, інженер будівельник» (т.1 а.с. 159-160), безперервно працювала в Училищі з 03 лютого 2014 року, загальний стаж роботи - 24 роки, кваліфікаційна категорія «спеціаліст першої категорії» (т. 1 а.с.4), мала не зняті дисциплінарне стягнення за неналежне заповнення журналів теоретичного навчання (т. 1 а.с. 239), нагороджувалась грамотами (т.2 а.с. 25,26), мали місце порушене правил внутрішнього розпорядку Училища, конфлікти в колективі, образи учнів (т. 1, а.с. 236). ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно ст. 26 ЗУ «Про обов`язкове загальнодержавне пенсійне страхування» на час скорочення штату залишилось менше року до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат), має середню-спеціальну освіту за професією «маляр (будівельний)» (т. 1 а.с. 74), вищу освіту за спеціальністю «підйомні, транспортні, будівельні, дорожні машини та устаткування, інженер-механік» (т. 1 а.с.75), працювала в Училищі з 06.09.2013 по 26 жовтня 2016 року та з 11 лютого 2019 року. Загальний стаж роботи - 26 роки, кваліфікаційний рівень «спеціаліст», має подяки, дисциплінарних стягнень не мала (т. 1 а.с.79), підготувала з числа учнів Училища переможця обласного етапу Всеукраїнського конкурсу фахові майстерності серед здобувачів професійної (професійно-технічної) освіти з професії «Штукатур», відзначена подякою Навчально-методичного центру професійної технічної освіти Донецької області (т.1, а.с. 237, 250, т. 2 а.с.2), конфліктів з членами колективу та учнями Училищу не мала, має IІІ групу інвалідності (т.1 а.с.102-108).

Отже, при звільненні позивачки Комісією враховано всі необхідні обставини щодо кожного працівника та визначено саме ОСОБА_13 , як особу що має переважне право на залишення на посаді викладача.

Вірно встановивши, що звільнення ОСОБА_1 було проведено з додержанням норм трудового законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з висновком якого погоджується й апеляційний суд.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 22 квітня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 25 квітня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова