РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

- заочне -

Справа № 495/11041/24

Номер провадження 2/495/1589/2025

24 березня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово судді Анісімової Н.Д.,

із участю секретаря судового засідання Кракатиця В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш п`ять років та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш п`ять років та визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 20.10.2021 року, актовий запис №1279. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., яка складається в цілому з: 1- коридор, 2 шафа, 3 житлова, 4 житлова, 5 кухня, 6 туалет, 7 ванна, 8 шафа, 9 лоджія, 10 балкон. Після смерті чоловіка стан здоров`я ОСОБА_3 погіршився, самостійно обходити себе стало важко, а тому вона потребувала сторонньої допомоги та догляду. Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була давніми знайомими, тривалий час підтримували дружні стосунки та у зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_3 , позивач з травня 2015 року почала проживати з ОСОБА_3 , здійснювала догляд, купували ліки, продукти харчування, прибирала квартиру, готувала їжу, разом вели спільне господарство, сплачувала комунальні платежі, а після смерті спадкодавця всі витрати щодо її поховання взяла на себе позивач. Після смерті ОСОБА_3 позивач знайшла заповіт складений ОСОБА_3 17.06.2015 року на ім`я далекої родички ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітовою Т.С., зареєстрований в реєстрі за №913. В свою чергу ОСОБА_2 спадщину після померлої не приймала, в управління майно не вступила, не відвідувала та не здійснювала догляд за померлою ОСОБА_3 .. Звернувшись до нотаріуса з питанням щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця, позивачу було відмовлено з підстав відсутності документального підтвердження факту проживання однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, що підтверджується листом приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області від 20.04.2022 року №7/02-14. Встановлення факту спільного проживання необхідне позивачу для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.12.2024 року позов залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.03.2025 року провадження по справі відкрито.

В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило.

Відповідно до ч.1, 2 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який був чоловіком ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., яка складається в цілому з: 1 - коридор, 2 шафа, 3 житлова, 4 житлова, 5 кухня, 6 туалет, 7 ванна, 8 шафа, 9 лоджія, 10 балкон.

27.11.2015 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , посвідчене приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітовою Т.С., зареєстроване в реєстрі за №1557, спадкова справа №25/2015 на нерухоме майно, а саме: частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., яка складається в цілому з: 1- коридор, 2 шафа, 3 житлова, 4 житлова, 5 кухня, 6 туалет, 7 ванна, 8 шафа, 9 лоджія, 10 балкон, яке в подальшому було оформлено належним чином, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №48553888 від 27.11.2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 20.10.2021 року, актовий запис №1279.

За життя спадкодавець ОСОБА_3 була власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., яка складається в цілому з: 1- коридор, 2 шафа, 3 житлова, 4 житлова, 5 кухня, 6 туалет, 7 ванна, 8 шафа, 9 лоджія, 10 балкон (свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітовою Т.С., зареєстроване в реєстрі за №1557, спадкова справа №25/2015, свідоцтво про право власності на житло, видане органом приватизації державного фонду виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів від 15.11.1994 року, розпорядження №2940, зареєстроване Білгород-Дністровським МБТІ 15.11.1994 року №64г-2940/114-4908.

Отже, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., яка складається в цілому з: 1- коридор, 2 шафа, 3 житлова, 4 житлова, 5 кухня, 6 туалет, 7 ванна, 8 шафа, 9 лоджія, 10 балкон.

Після смерті чоловіка стан здоров`я ОСОБА_3 погіршився, самостійно обходити себе стало важко, а тому вона потребувала сторонньої допомоги та догляду.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була давніми знайомими, тривалий час підтримували дружні стосунки та у зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_3 , позивач з травня 2015 року почала проживати з ОСОБА_3 , здійснювала догляд, купували ліки, продукти харчування, прибирала квартиру, готувала їжу, разом вели спільне господарство, сплачувала комунальні платежі, а після смерті спадкодавця всі витрати щодо її поховання взяла на себе позивач.

Аналогічні відомості підтвердили свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які є сусідами померлої, які надали відповідні заяви.

Після смерті ОСОБА_3 позивач знайшла заповіт складений ОСОБА_3 17.06.2015 року на ім`я далекої родички ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітовою Т.С., зареєстрований в реєстрі за №913. В свою чергу ОСОБА_2 спадщину після померлої не приймала, в управління майно не вступила, не відвідувала та не здійснювала догляд за померлою ОСОБА_3 ..

Звернувшись до нотаріуса з питанням щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця, позивачу було відмовлено з підстав відсутності документального підтвердження факту проживання однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, що підтверджується листом приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області від 20.04.2022 року №7/02-14.

Місцем проживання фізичної особи згідно ч.1 ст.29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових доказів, електронних доказів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали за однією адресою: АДРЕСА_2 та однією сім`єю по день її смерті, вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом.

Суд враховує показання свідків, які підтвердили, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як родина, вели спільне господарство, мали доброзичливі стосунки, а тому підстав ставити під сумнів показання свідків у суду не має, ці показання є переконливими та логічними.

Таким чином, позивачем доведено факт спільного проживання позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю з 2015 року по день смерті спадкодавця, їхнім взаєминам були притаманні ознаки сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області від 20.04.2022 року №7/02-14, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю підтвердження факту проживання однією сім`єю.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю.

Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п.2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справа про спадкування» - при вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У судовому засіданні встановлено та доведено, факт спільного проживання позивача разом із померлим, ведення ними спільного господарства, наявність спільних витрат на утримання та у витратах на утримання житла.

Таким чином, позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того, що вона та спадкодавець проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки в розумі статті 3 СК України, що дало можливість зробити висновок, що вони дійсно проживали однією сім`єю на протязі останніх п`яти років до її смерті і були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Відтак, враховуючи зазначені обставини, позивач має законні підстави для визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., яка складається в цілому з: 1- коридор, 2 шафа, 3 житлова, 4 житлова, 5 кухня, 6 туалет, 7 ванна, 8 шафа, 9 лоджія, 10 балкон.

Керуючись ст.ст.328, 1216, 1218, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 263, 265, 268, 280-289, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш п`ять років та визнання права власності задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з травня 2015 року по день смерті ОСОБА_3 , а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.Д.Анісімова