ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 636/9/25

провадження № 22-ц/818/2423/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.

суддів: Грошевої О.Ю., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом керівника Чугуївської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою в межах об`єкту природно-заповідного фонду, треті особи: Департамент захисту довкілля та природокористування Харківської обласної військової адміністрації, Регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле» за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Лихачова Романа Борисовича на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 лютого 2025 року, постановлену під головуванням судді Латка І.П., -

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року керівник Чугуївської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою в межах об`єкту природно-заповідного фонду, треті особи: Департамент захисту довкілля та природокористування Харківської обласної військової адміністрації, Регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле».

У лютому 2025 року до суду першої інстанції надійшла заява керівника Чугуївської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області про забезпечення позову, в якій прокуратура просить суд забезпечити позов шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області;

- заборони ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) здійснювати будь-які дії із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області, що можуть призвести до погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельної ділянки;

- заборони державним кадастровим реєстраторам Держгеокадастру та державним кадастровим реєстраторам його територіальних органів здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області, у тому числі, внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про право власності на вказану земельну ділянку, вчинення дій щодо її поділу, об`єднання або інших дій, які можуть призвести до зміни об`єкта цивільних прав.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 лютого 2025 року заяву задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі № 636/9/25 за позовом керівника Чугуївської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою в межах об`єкту природно-заповідного фонду, треті особи: Департамент захисту довкілля та природокористування Харківської обласної військової адміністрації, Регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле», шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області, до набрання законної сили рішенням суду у справі;

- заборони ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) здійснювати будь-які дії із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області, що можуть призвести до погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельної ділянки, до набрання законної сили рішенням суду у справі. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Лихачов Роман Борисович просить скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду першої інстанції та відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вважає, що захід забезпечення позову, який просить вжити позивач не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права та не є співмірним із заявленими позовними вимогами. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позивачем не доведено факту реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, який пред`явлений позивачем до суду. Також вказує, що вказане обмеження не дає можливості ОСОБА_2 використовувати земельну ділянку, як орендарю, яка станом на час розгляду позову, вже засіяна та використовується для сільськогосподарського товариства. За відсутності арешту на земельну ділянку, орендар, як законний користувач, мав юридичні повноваження, як засіяти на ній сільськогосподарські культури з метою отримання прибутку, так і обробляти з метою подальшого збирання урожаю на ній. Накладення арешту вже на засіяну землю призведе, як до матеріальних втрат ОСОБА_2 , так і до погіршення властивостей земельної ділянки, адже неналежне оброблення земельної ділянки фактично є використанням землі не за цільовим призначенням та тягне за собою, як адміністративну відповідальність, так і погіршення стану родючості ґрунтів та корисних властивостей.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, судом зазначено, що застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на спірну земельну ділянку, унеможливлює вчинення будь-яких дій щодо її відчуження, вчинення нотаріальних та реєстраційних дій. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову має бути співмірними з заявленими позовними вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що спір у справі виник щодо права власності ОСОБА_1 та права користування ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0341.

Судом встановлено, що державним реєстратором виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області Федорченко Д.М. 11.04.2024 року прийнято рішення № 72538617 про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 54522635, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 399061559 від 14.10.2024 року.

З цієї ж Інформації № 399061559 від 14.10.2024 року встановлено, що на підставі договору оренди землі від 01.04.2024 року ОСОБА_1 передала в оренду ОСОБА_2 строком на 7 років земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0341 загальною площею 13,1767 га, яка знаходиться на території Печенізького (Чугуївського) району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що 09.04.2024 року державним реєстратором виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області Федорченко Д.М. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер рішення 72538617, номер запису про речове право 54522714.

Згідно з інформацією Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації межі території РЛП «Печенізьке поле» в натурі (на місцевості) не встановлені.

З долучених до позовної заяви картографічних матеріалів проектів створення об`єктів природно-заповідного фонду та фільтру «заповідний фонд» на сайті відкритих даних земельного кадастру України за посиланням kadastr.live, відомостей офіційного веб-порталу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України та Держгеокадастру України, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:006:0341 повністю знаходиться в межах Регіонального ландшафтного парку «Печенізьке поле».

Заява про забезпечення позову подана керівником Чугуївської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області обґрунтована тим, що на території Печенізького району Харківської області розташований Регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле» (РЛП «Печенізьке поле»), оголошений рішенням Харківської обласної ради V сесії XXIII скликання від 23.02.1999 року відповідно до ст. 35 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». РЛП «Печенізьке поле» є об`єктом природно-заповідного фонду та відповідно територія (земельна ділянка) під ним землями природно-заповідного фонду. На заповідній зоні забороняється: а) проведення будь-якої господарської діяльності, яка може завдати шкодити заповідному об`єкту та порушити екологічну рівновагу; б) самочинна зміна меж, зміна охоронного режиму, забруднення території; в) знищення видового складу рослин, розорювання цілинних земель, будь-яке будівництво; г) геологорозвідування, меліоративні роботи, розведення вогнищ. Незважаючи на це, ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на землю серія Р2 № 782847 № 660 від 23.08.2001 року, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0000 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з роз`ясненням ГУ Держгеокадастру у Харківській області кадастровий номер земельної ділянки :04:000:0000 в державному акті на право приватної власності на землю серія P2 № 782847 № 660 від 23.08.2001 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва виданого на ім`я ОСОБА_1 не співпадає з кадастровим номером земельної ділянки :04:006:0341 згідно витягу з ДЗК про земельну ділянку від 25.05.2017 року HB-017. У зв`язку із помилками кадастрових номерів, номер :04:000:0000 в подальшому не використовується для ідентифікації земельних ділянок. На теперішній час земельній ділянці, яка використовується згідно з державним актом на право приватної власності на землю серія Р2 № 782847 № 660 від 23.08.2001 року присвоєно новий кадастровий номер :04:006:0341. 11.04.2024 року державним реєстратором виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області Федорченко Д.М. прийнято рішення № 72538617 про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 54522635. ОСОБА_1 на підставі договору від 01.04.2024 року передала земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0341 в оренду ОСОБА_2 строком на 7 років, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер рішення 72538617, номер запису про речове право 54522714. Ззазначає, що оскільки зареєстрована за ОСОБА_1 на праві приватної власності земельна ділянка належить до земель природно-заповідного фонду, права її законного власника територіальної громади вважатимуться ефективно захищеними лише у разі, якщо ця ділянка повернеться до комунальної власності у первинному вигляді, зберігши свої унікальні природні характеристики. Тому виникла необхідність в забезпеченні поданого позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони відповідачу вчиняти певні дії щодо даної земельної ділянки, що можуть призвести до погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельної ділянки, а також заборони державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та його територіальним органам вносити до Державного земельного кадастру відомості та зміни щодо земельної ділянки.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову в справі, рішення в якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення в справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення в конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Вбачається, що між сторонами дійсно існує спір, щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду з кадастровим номером :04:006:0341, площею 13,1767 га, шляхом усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою в межах об`єкту природно-заповідного фонду, про що свідчить сам факт звернення керівника Чугуївської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області до суду з даним позовом.

Таким чином, беручи до уваги те, що предметом позовних вимог, про забезпечення яких просив позивач, є земельна ділянка з кадастровим номером :04:006:0341, площею 13,1767 га, що належить на праві власності відповідачці, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Арешт майна як спосіб забезпечення позову передбачає накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (постанови Верховного Суду в складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у справі №908/2382/21, Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року в справі №504/3408/22 (провадження №61-18041св23).

Крім того, під час вирішення цього спору спірна земельна ділянка може бути поділена та відчужена на користь третіх осіб, що може потягнути за собою зміну предмета спору чи ініціювання нового спору, а тому викладені заявником обставини, виходячи з положень ст. 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог або істотно ускладнити ефективний захист права у разі відчуження земельної ділянки на стадії розгляду справи судом.

Забезпечення позову у такий спосіб унеможливить зміну власника земельної ділянки до моменту закінчення розгляду справи, що відповідає меті забезпечення позову.

Заборона ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) здійснювати будь-які дії із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:006:0341, загальною площею 13,1767 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області, що можуть призвести до погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельної ділянки, до набрання законної сили рішенням суду у справ,і також є співмірною із заявленими позовними вимогами.

Посилання апелянтів на порушення їх прав щодо відсутності можливості використовувати земельну ділянку, як орендарю, яка станом на час розгляду позову, вже засіяна та використовується для сільськогосподарського товариства , не спростовують висновки суду про наявність підстав для забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лихачова Романа Борисовича відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: О.Ю. Грошева

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 29.04.2025 року.