У х в а л а

25 квітня 2025 року

м. Київ

Справа № 758/5090/24

Провадження № 61-15583ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця) на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2024 року

у справі за позовом скаржниці до Державного університету інфраструктури та технологій (далі - відповідач) про відшкодування майнової та моральної шкоди і

в с т а н о в и в:

1. У квітні 2024 року скаржниця звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила стягнути з відповідача відшкодування 35 496 797,70 грн майнової та 10 000 000,00 грн моральної шкоди. Мотивувала так: відповідач втратив її заяву про звільнення від 5 жовтня 2009 року, з огляду на що скаржниця не може захистити її права у межах кримінального та цивільного проваджень і відновити порушене право; вказана втрата зумовила моральні страждання, ушкодження здоров`я й унеможливила здатність працювати, внаслідок чого завдана майнова шкода у вигляді упущеної вигоди. Скаржниця просила звільнити її від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», бо відповідач завдав шкоду її здоров`ю.

2. 8 травня 2024 року Подільський районний суд міста Києва постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху позовну заяву скаржниці та встановив для усунення недоліків десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Скаржниця мала, зокрема, пояснити суду, якими діями відповідача їй завдали шкоду, в чому полягає причинно-наслідковий зв`язок між діями та завданою шкодою, надати відповідні докази та сплатити судовий збір за подання позовної заяви.

3. У травні 2024 року на виконання вимог зазначеної ухвали скаржниця подала до суду заяву. Судовий збір не сплатила.

4. 28 травня 2024 року суд першої інстанції постановив ухвалу, згідно з якою визнав позовну заяву неподаною та повернув її скаржниці. Мотивував тим, що скаржниця виконала не всі вимоги ухвали від 8 травня 2024 року, не надала докази завдання шкоди відповідачем і її розміру, а тому відсутні підстави для звільнення скаржниці від сплати судового збору.

5. Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції від 28 травня 2024 року, скаржниця подала апеляційну скаргу.

6. 15 листопада 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою змінив ухвалу суду першої інстанції від 28 травня 2024 року, виклавши її мотивувальну частину в редакції тієї постанови, а в іншій частині зазначену ухвалу залишив без змін. Мотивував так:

- підставою для відшкодування шкоди (як майнової, так і моральної) є не завдання відповідачем ушкодження здоров`я скаржниці, а його дії, як вона сама зазначила, щодо втрати оригіналу її заяви про звільнення від 5 жовтня 2009 року, внаслідок чого відбулося порушення її прав та погіршення стану здоров`я;

- на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» особи звільняються від сплати судового збору за наявності підстав, які має перевірити суд;

- суд оцінює надані сторонами докази за результатами розгляду справи, а не на стадії відкриття у ній провадження. Тому помилковими є мотиви суду першої інстанції про відсутність доказів вини відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між його діями та шкодою скаржниці.

7. 24 листопада 2024 року скаржниця надіслала на офіційну електронну адресу Верховного Суду касаційну скаргу (вх. 36778/0/220-24 від 25 листопада 2024 року), у якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції від 28 травня 2024 року та постанову апеляційного суду від 15 листопада 2024 року, а справу скерувати до суду першої інстанції «для продовження слухання». Мотивувала так:

- апеляційний суд проігнорував докази ушкодження здоров`я скаржниці з вини відповідача;

- суди першої й апеляційної інстанцій незаконно, помилково, на власний розсуд визначили предмет позову. Таким предметом є відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої скаржниці ушкодженням її здоров`я внаслідок втрати відповідачем оригіналу її заяви про звільнення, а не, як визначили суди, відшкодування тієї ж шкоди, завданої втратою зазначеного документа. З огляду на це суди незаконно змусили позивачку сплатити судовий збір;

- за змістом принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20);

- суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права оцінювати обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права, докази та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги. Суд першої інстанції, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, не може оцінити достатність або недостатність усіх обставин, наявності або відсутності доказів. Усі ці питання можна вирішувати на інших стадіях судового процесу. Зазначені обставини не можуть бути підставами для залишення позовної заяви без руху та для її повернення;

- скаржниця не повинна сплачувати судовий збір за подання позову, предметом якого є відшкодування моральної і майнової шкоди, завданої внаслідок ушкодження її здоров`я з вини відповідача через незбереження оригіналу заяви про звільнення з роботи і неможливість через це захистити свої права. Вказане негативно вплинуло на здоров`я скаржниці, вона почала комплексувати, переживати, що зумовило підвищення артеріального тиску (доведення до гіпертонічного кризу), астенії, стану хронічної втоми, серцево-судинних проблем, нейродерміту, тривалих стресів;

- обов`язок сплатити судовий збір не має перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ так, щоб завдати шкоди самій суті права на такий доступ, і має переслідувати законну мету.

8. 3 лютого 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали. Скаржниця мала надати докази надсилання копій касаційної скарги з усіма додатками відповідачу (до його електронного кабінету чи у паперовій формі листом з описом вкладення) та сплатити 484,48 грн судового збору.

9. 25 лютого 2025 року скаржниця надіслала на офіційну електронну адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 5868/0/220-25 від 25 лютого 2025 року). Зазначила, що копію касаційної скарги відправила відповідачу на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1та просила зменшити судовий збір чи відстрочити його сплату до моменту, коли скаржниця працевлаштується та почне отримувати доходи.

10. 7 березня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою продовжив скаржниці на п`ять днів з дня вручення тієї ухвали строк на усунення недоліків касаційної скарги. Скаржниця мала надати докази надсилання копії касаційної скарги з усіма доданими до неї матеріалами відповідачу до його електронного кабінету або у паперовій формі листом з описом вкладення та сплатити 484,48 грн судового збору.

11. 13 березня 2025 року скаржниця надіслала на офіційну електронну адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої додала квитанцію про сплату 13 березня 2025 року 484,00 грн судового збору.

12. 26 березня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою продовжив скаржниці на п`ять днів з дня вручення тієї ухвали строк на усунення недоліків касаційної скарги. Скаржниця мала надати докази надсилання копії касаційної скарги з усіма доданими до неї матеріалами відповідачу до його електронного кабінету або у паперовій формі листом з описом вкладення.

13. 4 квітня та 19 квітня 2025 року скаржниця надіслала на офіційну електронну адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду заяви про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 10601/0/220-25 від 7 квітня 2025 року та № 12413/0/220-25 від 21 квітня 2025 року). Надала копію опису вкладення до цінного листа, згідно з яким надіслала на адресу відповідача касаційну скаргу з додатками.

14. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

15. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених останнім абзацом частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного університету інфраструктури та технологій про відшкодування майнової та моральної шкоди.

2. Витребувати з Подільського районного суду м. Києва цивільну справу № 758/5090/24.

3. Роз`яснити відповідачу право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко