Справа № 183/1490/25
№ 2/183/2068/25

У Х В А Л А
25 квітня 2025 року
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.,
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи Черкаська селищна рада Самарівського району Дніпропетровської області, Феодосіївська сільська рада Обухівського району Київської області про відібрання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи Черкаська селищна рада Самарівського району Дніпропетровської області, Феодосіївська сільська рада Обухівського району Київської області про позбавлення батьківських прав,
В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи Черкаська селищна рада Самарівського району Дніпропетровської області, Феодосіївська сільська рада Обухівського району Київської області про відібрання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи Черкаська селищна рада Самарівського району Дніпропетровської області, Феодосіївська сільська рада Обухівського району Київської області про позбавлення батьківських прав.
-які індивідуально-психологічні особливості та психоемоційний стан на даний час має малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-які індивідуально-психологічні особливості має батько дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-які індивідуально-психологічні особливості має мати дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
-які індивідуально-психологічні особливості має мачуха дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
-яким чином особливості виховної поведінки батька, матері та мачухи впливають на психологічний розвиток та психоемоційний стан дитини;
-яке емоційне ставлення (особливості відношення) дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до матері, батька, та мачухи, до кого більше прихильна дитина з урахуванням особливостей її психічного розвитку та віку, та яке відношення має до кожного;
-як кожен з батьків ставиться до своїх батьківських обов`язків.
Розглянувши клопотання заслухавши учасників справи, суд приходить до нижченаведеного.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як зазначалося вище, ОСОБА_3 заявлені вимоги про відібрання дитини з підстав, визначених ч. 1 ст. 162 Сімейного кодексу України.
Згідно до ч. 1 ст. 162 Сімейного кодексу України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.
Таким чином, у справах про відібрання дитини з підстав, визначених ч. 1 ст. 162 Сімейного кодексу України доказуванню підлягають обставини, які підтверджують, що один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення.
У зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 заявлено вимоги про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.
Таким чином, у справах про позбавлення батьківських прав доказуванню підлягають обставини, визначені ст. 164 Сімейного кодексу України, а саме - що батько/мати: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового слідства чи суду.
У відповідності до ст. 102 ЦПК України, 1. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. 2. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. 3. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Згідно із частиною 1 статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.
Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженою наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5 із змінами та доповненнями передбачено, що психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви у поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки. Основним завданням психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей тощо.
Пунктом 2 постанови ПВСУ №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» звертається увага судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків та вказано на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду.
Оскільки предметом доведення у спорі про відібрання дитини є обставини, визначені ст. 162 Сімейного кодексу України, а предметом доведення у спорі про позбавлення батьківських прав є існування або відсутність обставин, які передбачені ст.164 СК України, суд приходить до висновку, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи відсутня необхідність у спеціальних знаннях в галузі психології, а тому суд не бачить необхідності у проведенні судово-психологічної експертизи.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової психологічної експертизи.
Керуючись ст. 102, 103, 113 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача Книшова Валерія Геннадійовича про призначення судової психологічної експертизи у справі.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвалу складено та підписано 25 квітня 2025 року.

Суддя Д.І. Городецький