Справа № 465/516/24
Провадження 2/465/630/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11.04.2025 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Гайдучок І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Львові цивільну справу № 465/516/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення понесених судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона, позивачка, та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2023 у цивільній справі №495/9222/22. Від шлюбу в них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з нею. Вона, позивачка, займається вихованням та розвитком доньки, в її силах забезпечити повноцінний та гармонійний розвиток доньки через визначення її місця проживання разом з матір?ю. Відповідно до акту про фактичне місце проживання на теперішній час дитина проживає разом з нею, позивачкою. Відповідно до характеристики з місця проживання вона, позивачка, займається вихованням дитини, створює належні умови для розвитку природних здібностей дитини, забезпечує повний гармонійний, фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальним розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. Відтак, просить визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею, позивачкою.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21.02.2024 відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання, визнано обов`язковою явку в підготовче судове засідання позивачки та відповідача для дачі особистих пояснень з приводу обставин справи, незалежно від наявності представника.

Представницею відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання мотивує тим, що після розірвання шлюбу між сторонами, дитина проживає разом з матір"ю, про що свідчать докази, які подані самою позивачкою до позовної заяви. Відповідач не створює перешкоди у проживанні дитини з матір"ю, не заперечує проти цього та не вчиняє жодних дій щодо зміни місця проживання дитини. Вважає позовну заяву не обгрунтованою та безпідставною, так як між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини. Відтак, просить закрити провадження у справі у зв"язку з відсутністю предмету спору.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що фактично дитина проживає разом з позивачкою, крім того третьою особою у справі надано висновок про доцільність проживання дитини з матір"ю.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що відповідач жодним чином не перечить та не перешкоджає проживанню дитини з матір"ю, позивачкою не надано жодного доказу, що відповідачем порушуються її права чи права дитини.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи міститься рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2023, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 09.04.2021.

Згідно акту про фактичне місце проживання (не проживання), складеного 12.01.2023 депутатом Мологівської сільської ради №2 виборчого округу на підставі ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", разом з заявницею ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , проживає донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Даний будинок належить ОСОБА_4 , батьку позивачки, який надав згоду на безперешкодне користування та проживання в будинку позивачки та її доньки.

В судовому засіданні представниками сторін, кожним окремо, підтверджено факт проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є донькою позивачки та відповідача, разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Ч.4 цієї статті визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

В матеріалах цивільної справи містяться копії нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_2 , зареєстрованих в реєстрі за №3071 та за №3103 про надання згоди на реєстрацію за місцем проживання та на постійне місце проживання за місцем реєстрації в будинку АДРЕСА_1 своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області №126 від 28.10.2024, вбачається, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільна донька залишилася проживати з матір"ю.

Дана обставина також підтверджується актом про фактичне місце проживання від 12.01.2025.

Таким чином, судом встановлено відсутність предмету спору, оскільки відповідач як до звернення до нього з позовними вимогами, так і в ході судового розгляду справи жодним чином не створює перешкод чи заборон для проживання дитини з матір"ю.

Більш того, таку свою згоду відповідач оформив нотаріально.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

П.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі ст.157 Сімейного Кодексу України, питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Ч.1 ст.160 Сімейного Кодексу України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Ч.5 та 6 ст.19 Сімейного кодексу України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18(провадження № 61-13690св20).

В судовому засіданні встановлено та визнається сторонами у справі, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є донькою позивачки та відповідача, проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачкою у справі.

Дана обставина підтверджується долученими позивачкою до матеріалів позовної заяви документами, які стороною відповідача не оспорюються, а навпаки визнаються. Матеріалами справи також підтверджується відсутність заперечень чи перешкод з боку відповідача. Навпаки відповідач стверджує, що не заперечує щодо проживання доньки разом з позивачкою.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22) виклав правові висновки, відповідно до яких вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Об`єднана палата зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина.

Зважаючи на викладене та враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено обгрунтованість заявлених позовних вимог, позовні вимоги є безпідставними.

В судововому засіданні не встановлено, що відповідач вчиняє будь - які дії, які свідчать про перешкоди у проживанні його доньки з матір"ю, позивачкою у справі.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Абз. 4 п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись статями 3,10,12, 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення понесених судових витрат, за безпідставністю таких.

Повний текст рішення складено та проголошено 24 квітня 2025 р. об 08 год. 15 хв.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області, юридична адреса: Одеська область, Білгород - Дністровський район, с. Молога, вул. Кишинівська, буд.221А, .

Суддя В. Кузь