Справа 206/5987/24
Провадження 2/206/330/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року Самарський районний суд міста Дніпропетровськ

в складі: головуючого судді Плінської А.В.

при секретарі Білій О.А.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про поновлення права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користування житловим приміщенням та вселення ,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом ( в редакції від 26 листопада 2024 року) до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про поновлення права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користування житловим приміщенням та вселення до будинку АДРЕСА_1 . На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що був зареєстрований за вищевказаною адресою та випадково дізнався через портал «Дія», що його сестра ОСОБА_5 , власниця будинку зняла його з реєстрації місця проживання. Після цього власниця продала вказаний будинок, чим порушеного його права, так як у власності іншого житла не має і йому ніде більше зареєструвати своє місце проживання.

Ухвалою судді від 27 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.

11 лютого 2025 року від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшли до суду пояснення, в яких просять прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства зважаючи на той факт, що власник майна має право за своїм бажанням і без узгодження з прописаними зняти з реєстрації у своєму домі.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, вказаних у позові.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином.

Відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожна окремо, в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог із посиланням на те, що набули у власність нерухомість, їх право власності не оспорюється. ОСОБА_4 не є членом їх сім`ї, родичем, а тому відсутні підстави для його вселення до нових власників будинку, а спір має вирішуватись між ним та сестрою. Крім того, позивач не проживав у вказаному будинку з 2017 року, а перебував у психлікарні, з початку війни він виїхав за кордон. Жодних речей позивача не має. За вказаною адресою знаходяться два відокремлені будинки, в яких і проживають власниці і позивача вони там ніколи не бачили, він не приходив, вселитись не намагався, речей там не має і їм не зрозуміло до кого з них в будинок слід вселити позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був зареєстрований з 28 листопада 2017 року по 25 квітня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 1 травня 2024 року. ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи, загальне захворювання, що слідує з пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 та будь-якого нерухомого майна у власності не має та не мав, що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №394543432 від 12 вересня 2024 року.

Відповідно до договору дарування 43/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 27 липня 2023 року ОСОБА_2 набула у власність 43/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.36-37).

ОСОБА_3 набула у власність 57/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 8 травня 2024 року, укладеного між нею та ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним договором ( а.с. 67).

Як слідує з листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 1 жовтня 2024 року, згідно реєстру територіальної громади міста Дніпра та картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб міста Дніпра, громадянин ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 28 листопада 2017 року по 25 квітня 2024 року, знятий з реєстрації місця проживання за заявою власників житла.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних послуг) щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (№ 1871-IX) зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється:

за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.

Інститут реєстрації місця проживання перш за все направлений на сприяння можливості особи отримувати соціальні, публічні послуги, при цьому, не визначав сам факт реєстрації або її відсутності як умову реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією ( 254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч.4 ст.1 Закону України № 1871-IX декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.

Положення наведеної норми є справедливими, зокрема, в умовах виникнення спору щодо прав на користування майном, коли заінтересована особа в підставу заявленого нею права на використання покладає лише саму обставину її реєстрації у спірному помешканні, виключаючи інші дані як необхідні для підтвердження виникнення відповідного права відомості.

У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені вчастині другійстатті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановленістаттею 162цього Кодексу.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

З системного аналізу наведених норм слід дійти висновку, що хоча право на користування жилим приміщенням не по`язується лише з фактом реєстрації місця проживання, право на проживання особи у жилому приміщенні, засноване, зокрема, на належності до членів сім`ї власника помешкання, автоматично породжує право на реєстрацію як категорію, яка є не лише формальною, а визначається як обов`язкова за обставин обрання місця проживання.

Виключення з права користувача приміщення таким елементом як реєстрація має здійснюватись через встановлену законодавчими вимогами процедуру.

У постанові від 15 липня 2021 року по справі № 380/9335/20 Верховний Суд зазначив, що, виходячи з приписів статті 6 Закону №1382-IV, місце проживання підлягає обов`язковій реєстрації, тобто Закон №1382-IV пов`язує місце проживання особи насамперед із зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, факт реєстрації особою свого місця проживання безумовно свідчить про те, що особа обрала певну адресу місцем свого проживання. Законом не заборонено особі мати декілька місць проживання, але у будь-якому випадку адреса, зареєстрована особою у встановленому порядку, виходячи з положень частини десятої статті 6 Закону, є офіційною адресою, а отже, особа правомірно очікує, що за цією адресою з нею буде вестися офіційне листування, а також вчинятимуться й інші юридичні дії, що пов`язані з місцем її проживання.

Відповідно до ст. 2 Закону України № 1871-IX реєстраційна дія - внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи.

У відповідності до ст. 24 Закону України № 1871-IX орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі зокрема: заяви власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла, у разі якщо місце проживання (перебування) особи було задекларовано або зареєстровано, крім випадків реєстрації місця проживання у житлі, що підлягає приватизації.

Закріплене Конституцією України право на користування житлом відносить реалізацію таких можливостей до одних з істотних та пріоритетних за значенням.

Так, у постанові ВС від 26.01.2024 по справі 161/5576/23 вказано: «Згідно з пунктами 50, 61 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265, підставою зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за заявою власника житла є подання останнім заяви установленої форми згідно з додатком 6, документа, що посвідчує особу (у разі особистого звернення) та документа, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла без згоди на те зареєстрованої особи.

Ураховуючи викладене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність доказів, які б свідчили про неправомірність дій Підгайцівської сільської ради Луцького району щодо зняття з зареєстрованого обліку місця проживання позивачки за заявою відповідача, як власника спірного житлового будинку».

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_4 був знятий з реєстрації місця проживання в будинку по АДРЕСА_1 на підставі заяви власника житла на той час ОСОБА_5 його сестри. ОСОБА_4 не був власником спірного житла, лише був зареєстрований. Будинок вибув із власності попередніх власників, зокрема сестри позивача на підставі договорів, які учасниками не оспорювалось та є чинними, з урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позову, зважаючи на ту обставину, що позивачем не заявлялось вимог до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо вчинених дій по зняттю його з реєстрації місця проживання, а будинок вибув із власності сестри позивача на підставі договорів, укладених відповідно до вимог чинного законодавства, які не оспорювалось сторонами. Нові власники будинку не є членами сім`ї чи близькими родичами позивача, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягненні витрат на правову допомогу.

При цьому, суд не приймає посилання позивача на положення ст. 64 ЖК України, які не стосуються житла, що перебуває у власності громадян та ст. 72 ЖК України, оскільки ці положення стосуються приміщень державного і громадського житлового фонду в порядку найму.

При прийнятті рішення суд також враховує ту обставину, що позивач сам добровільно покинув країну та виїхав до Німеччини, що сторони підтвердили в судовому засіданні, тобто добровільно втратив інтерес до житла, в якому був зареєстрований. На території м. Дніпра активні бойові дії не ведуться, місто не було окуповане.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 81, 141, 264-265, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 58) про поновлення права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користування житловим приміщенням та вселення - відмовити .

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: А.В. Плінська