Номер провадження: 22-ц/813/4232/25
Справа № 2-942/93
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

переглянув у письмовому позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цейтліна Вікторія Євгенівна, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року про відмову виправити описку по справі за заявою ОСОБА_1 , подану адвокатом - Цейтліною Вікторією Євгенівною про виправлення описки в рішенні суду, -

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить суд виправити описку допущену в першому абзаці резолютивної частини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 1993 року у справі №2-942/93 (№2-942.1993), а саме вважати вірним і читати: «Визнати актовий запис №386 від 30 червня 1993 року, вчинений відділом ЗАГС Приморського районну міста Одеси про батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В обґрунтування заяви про виправлення описки ОСОБА_1 вказує, що у 1993 році він звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 з приводу оспорювання батьківства. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 1993 року визнано недійсним актовий запис №386 від 25.06.1993 про батьківство ОСОБА_1 ..

Згодом ОСОБА_1 звернувся до відділу РАЦС щодо виконання рішення суду від 01.09.1993. Однак йому роз`яснено про неможливість виконання його заяви, оскільки в архіві РАЦС є актовий запис про народження ОСОБА_2 за №386 від 30.06.1993, де батьком дитини записаний ОСОБА_1 .. Тобто, дата складання актового запису наявного у архіві РАЦС не відповідає даним акту, зазначеним у рішенні суду.

Заявник вважає, що суд допустив описку в рішенні суду, зазначивши неправильно дату оскаржуваного актового запису від 25.06.1993, замість правильного 30.06.1993.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цейтліна В.Є. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про виправлення описки.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом оскарження є ухвала суду про відмову у внесенні виправлень у рішення (п. 19 ст. 353 ЦПК України).

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вищевикладеного та положень ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Крім того, в пункті 19 постанови №14 Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 Верховний суд України роз`яснив, що «вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Після внесення виправлень чи арифметичних помилок текст рішення змінювати не можна, проте у виконавчому листі наводяться формулювання резолютивної частини рішення в тій редакції, яку воно отримало у зв`язку з постановленням відповідної ухвали».

Судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

В ухвалі Верховного Суду від 11.01.2022 у справі №921/730/13-г/3, суд зазначив, що після ухвалення судового рішення у справі суд може усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки.

При цьому опискою визнається помилка, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, які мають вплив на зміст судового рішення та його виконання. Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо (пропуск літери, цифри, їх перестановка тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат і строків. Не є описками граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприймання.

При цьому, вирішуючи питання про виправлення описок або арифметичних помилок, допущених в судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст, суть судового рішення незалежно від його юридичного значення зовнішнього оціночного сприйняття (розуміння).

Отже, законом передбачені випадки, коли недоліки рішення суду можуть бути усунені тим самим судом, що його ухвалив.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , де оспорював батьківство відносно народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини ОСОБА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 1993 року у справі №2-942/93 (№2-942.1993), а саме в резолютивній частині, зазначено, що суд вирішив визнати недійсним актовий запис №386 від 25 червня 1993 року, вчинений відділом ЗАГС Приморського району міста Одеси про батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Водночас у мотивувальній частині цього рішення немає посилання на номер та дату актового запису про народження дитини.

Станом на даний час судова справа №2-942/93 (№2-942.1993) знищена за закінченням термінів зберігання. В архіві зберігся лише оригінал рішення суду від 01.09.1993 у справі №2-942/93 (№2-942.1993).

На звернення ОСОБА_1 в жовтні 2024 року «щодо виконання рішення суду», Приморський відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції письмово роз`яснив, що в архіві РАЦСу наявний актовий запис про народження №386 від 30.06.1993, складений Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції відносно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), де батьком дитини записаний ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Тобто, дата складання актового запису наявного у архіві РАЦС не відповідає даним актового запису, зазначеного у рішенні суду.

Відмовляючи в задоволення заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 1993 року, суд першої інстанції виходив з того, що наразі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), батьківство якої оспорював ОСОБА_1 , є вже повнолітньою, лише через 31 рік (з 1993 по 2024 рік), заявник вирішив зайнятись виконанням рішення суду. Виправлення полягає у даті актового запису про народження дитини.

Заявник також не надав копію актового запису №386 від 25.06.1993.

Відповідно таке виправлення означатиме визнання недійсним іншого актового запису, ніж той, який зазначено в рішенні суду від 01 вересня 1993 року, що суд не вважає простою механічною опискою чи помилкою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, та вважає, що помилка яку просить виправити заявник тягне за собою наслідки юридичного характеру. Заява містить вимоги, що не є тотожними процесуальній дії з виправлення описки в судовому рішенні, передбаченій статтею 269 ЦПК України.

Також слід зазначити, що як було встановлено матеріалами справи, судова справа №2-942/93 (№2-942.1993) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства знищена за закінченням терміну зберігання, тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити наявність вищевказаної описки на яку вказує заявник.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції копії актового запису №386 від 25.06.1993, на яку посилався в заяві про виправлення описки. Водночас в разі наявності у заявника будь-яких документальних матеріалів на підтвердження фактів вказаних у заяві про виправлення описки, він не позбавлений права повторного звернення до суду із аналогічною заявою.

Апеляційний суд також зазначає, що прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року). Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Щодо долученого до апеляційної скарги витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 17 грудня 2024 року, апеляційний зазначає наступне.

За змістом статей 12, 81 та 89 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог частин 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно частини 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій ст. 83 цього кодексу.

Частина 8 ст. 83 ЦПК України визначає, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Частинами першою-третьою ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, суд апеляційної інстанції наділений відповідними повноваженнями, які дозволяють йому усунути порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, зокрема щодо реалізації принципу змагальності у цивільному процесі, доказування сторонами тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18).

Надання особою, яка бере участь у справі, до суду апеляційної інстанції доказів, які вона без поважних причин не надала суду першої інстанції, виключає можливість їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції та розцінюється як процесуальний недогляд або зловживання правом цієї особи.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 на підтвердження вимог своєї заяви про виправлення описки, не надавав витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, такий витяг не був предметом дослідження суду першої інстанції.

Поважних підстав для поновлення процесуального строку для подання такого доказу, в апеляційній скарзі не наведено.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

На підставі викладеного, оскільки законних підстав для скасування та зміни ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цейтліна Вікторія Євгенівна залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено:24 квітня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда