РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 566/998/24

Провадження № 22-ц/4815/303/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів:Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.

секретар судового засідання : Хлуд І.П.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

заінтересована особа: Ярославицька сільська рада Дубенського району Рівненської області

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Музики-Дубравського В.А. на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року, постановлену в складі судді Лободзінського А.С., повний текст рішення складено 29.11.2024, у справі № 566/998/24

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення юридичних фактів перебування на утриманні та належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа Ярославицька сільська рада Дубенського району Рівненської області та просив встановити факт з вересня 1991 року перебування його на утриманні двоюрідної баби ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити юридичний факт належності ОСОБА_2 сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ №0067285, виданого Млинівською районною державною адміністрацією 30.08.1996 та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №8307 на ім`я ОСОБА_3 .

В обґрунтування вимог заяви вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його двоюрідна баба ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина за законом, до складу якої входить право на земельну частку пай, в якому ім`я померлої зазначено за співзвучністю " ОСОБА_4 ". Зазначив, що за життя його двоюрідної баби з вересня 1990 року він (заявник) проживав разом із нею та перебував на її повному утриманні, так як його мати ніде не працювала, а батько - ОСОБА_5 проживав окремо з братом заявника - ОСОБА_6 . Тягар по його матеріальному забезпеченню і утриманню несла мати і оскільки вона не працювала, то пенсія померлої ОСОБА_7 була єдиним джерелом доходу у їхній сім`ї.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичних фактів перебування на утриманні та належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа Ярославицька сільська рада Дубенського району Рівненської області задоволено частково.

Встановлено юридичний факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 правовстановлюючого документа, а саме сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ №0067285, виданого Млинівською районною державною адміністрацією 30.08.1996 та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №8307 на ім`я ОСОБА_3 .

У задоволенні заяви у частині встановлення юридичного факту перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні ОСОБА_2 з вересня 1991 року до моменту смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник заявника, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду в частині відмовлених вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог заяви. Доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів заяви про встановлення юридичного факту. Вважає доведеним факт перебування його на утриманні двоюрідної баби ОСОБА_8 на підставі показань свідків.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В частині задоволення заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документа рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не перевіряється.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в оскаржуваній частині вказаним вимогам закону відповідає.

Встановлено, що оскільки ОСОБА_2 була одинокою та особою похилого віку і своєї сім`ї не мала, то з 1992 переїхала проживати у господарство до своєї родички - ОСОБА_9 в с. Новоукраїнка Млинівського району Рівненської області, де також проживав її син ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також встановлено, що ОСОБА_2 , до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 під час спільного проживання у сім`ї ОСОБА_9 отримувала пенсію, яка й була джерелом її доходів.

Після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) на території Ярославицької (у минулому Новоукраїнської) сільської ради Дубенського району Рівненської області, що належало померлій на підставі земельного сертифіката серії РВ № 0067285.

Проте, у земельному сертифікаті серії НОМЕР_1 , виданому 30 серпня 1996 року, на ім`я померлої ОСОБА_2 записано " ОСОБА_4 ". Розбіжності у написанні імені спадкодавця у свідоцтві про її смерть та у правовстановлюючому документі є перешкодою для оформлення її спадкоємцями спадкових прав.

Звертаючись до суду з цією заявою, заявник обґрунтував необхідність встановлення юридичного факту перебування його на утриманні баби можливістю оформлення ним своїх спадкових прав.

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд дійшов до висновку, що заява про перебування його на утриманні спадкодавця не підтверджується належними доказами, є необґрунтованою, у тому не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції із таких підстав.

У статті 315 ЦПК України наведений перелік фактів, які встановлюються судом, до них зокрема відноситься встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Спадщина відкрилась 24 липня 1997 року до набрання чинності ЦК України.

Тобто, до відносин, що виникли, необхідно застосовувати правила чинного на той час ЦК Української РСР.

Відповідно до статі 531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до дня його смерті.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України N5від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів,що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного Кодексу України (ЦК) не менше одного року».

Повне утримання означає відсутність інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви, дійшов правильного висновку про відсутність доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_8 .

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується із твердженням місцевого суду про те, що заявником не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту його перебування на утриманні двоюрідної баби за наявності в нього на той момент рідної матері, з якою він проживав та наявність батька.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що батьки ОСОБА_1 не надавали йому матеріальну допомогу, на яких згідно положень ст. 80 КЗпШС покладено обов`язок по утриманню своїх неповнолітніх дітей, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Навпаки убачається, що батько заявника ОСОБА_10 , який будучи працездатним отримував доходи у колгоспі, по можливості надавав матеріальну допомогу на утримання сина та підтримував спілкування з ним, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 . ОСОБА_9 мати заявника, хоча й на той час ніде не працювала, однак вела домашнє господарство, обробляла присадибну ділянку та отримувала доходи від натурального виробництва.

Таким чином доказів того, що допомога з боку баби ОСОБА_8 була основним і постійним джерелом засобів до існування для заявника матеріали справи не містять і судом не встановлено.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження і зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та до тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Музики-Дубравського В.А. залишити без задоволення.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 квітня 2025 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.