Справа № 605/65/25
Провадження №2/605/52/2025
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
15 квітня 2025 рокум.Підгайці
Підгаєцький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Кравчук В. М.,
за участі секретаря судового засідання Лежигубської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Підгайці цивільну справу за позовною заявою Бережанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до ОСОБА_1 про примусове припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Бережанською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено порушення у сфері земельних правовідносин, пов`язаних із протиправним користуванням громадянами російської федерації (далі -РФ) землями на території України.
Так, встановлено, що ОСОБА_1 , громадянин російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1801 від 24.12.2020, спадкова справа №134 за 2010 рік, успадкував право на земельну частку (пай) у землях селянської спілки «Завалівська» Підгаєцького району Тернопільської області у розмірі 2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (сертифікат серії ТР№0147779) після смерті матері ОСОБА_2 .
Ухвалою Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначене підготовче судове засідання на 18.03.2025 року.
Ухвалою від 18.03.2025 підготовче судове засідання відкладене на 01.04.2025 з повторним викликом учасників справи з підстав першої неявки відповідача.
01.04.2025 у підготовче судове засідання учасники справи не з`явились.
Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив підготовче засідання та розгляд справи проводити без його участі, позовну заяву сторона позивача підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області також подав до суду заяву про розгляд судової справи без участі представника, просив позовні вимоги Бережанської окружної прокуратури задовольнити в повному обсязі, рішення, ухвалене за результатами розгляду, - надіслати на адресу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.
Відповідач у підготовче судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомив. Про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений, оголошення про виклик відповідача двічі було опубліковане на веб-порталі судової влади України.
Оскільки всі учасники справи були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, їх неявка в силу ст.223 ЦПК України не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.
Ухвалою від 01.04.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 15.04.2025 з повідомленням учасників справи.
15.04.2025 в судове засідання учасники справи не з`явились. Представники Бережанської окружної прокуратури та Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області попередньо клопотали про розгляд цієї судової справи без їх участі. Відповідач не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через оголошення, розміщене на сайті судової влади України. Заяв та клопотань процесуального характеру до суду від відповідача не надходило.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Ухвалою від 15.04.2025 суд на підставі ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України постановив розглянути цивільну справу за позовною заявою Бережанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до ОСОБА_1 про примусове припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на підставі наявних у суду даних та доказів з постановленням заочного рішення.
Дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов таких висновків.
Згідно з приписом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках i в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 3 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.
У позовній заяві обґрунтовано в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Зокрема, у позові Бережанської окружної прокуратури вказано, що в Україні на даний час багато земель сільськогосподарського призначення через активні бойові дії є забрудненими та не можуть використовуватись за призначенням, тож потребує величезної уваги продовольча безпека. Відтак, важливо, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства була безумовно повернута у власність держави.
Підставою представництва прокурором інтересів держави в цій справі є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати на підставі ч.4 ст. 145 Земельного кодексу України, відповідні функції держави у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанов Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Так, за п. 76-77 вказаної постанови прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Частиною 4 ст. 145 Земельного Кодексу України передбачено, що позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Згідно з частиною 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, у сфері державного нагляду (контролю) зокрема, в агропромисловому комплекс i в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій i форм власності, родючості ґрунтів.
Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом. Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.п. 42 п.4, п.8 Положення).
Таким чином, з позовною заявою до суду мало б звернутися Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, однак тривалий час воно бездіє у вказаних спірних правовідносинах та не вживає дієвих заходів до усунення наявного порушення інтересів держави.
Бережанською окружною прокуратурою на адресу ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області 28.11.2024 скеровано відповідний лист, в якому зазначено про виявлене порушення та встановлено наявність підстав для вжиття прокуратурою заходів представницького характеру з метою припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку сільськогосподарського призначення шляхом її конфіскації за рішенням суду (арк.спр.36-37).
Звертаючись до компетентного органу до подання позову прокурор фактично надав йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову.
У відповідь ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області листом від 16.12.2024 №10-19-0.92-5427/2-24 повідомило, що заходи представницького характеру не вживались та вживатися не будуть, управління не звертатиметься до суду у зв`язку із спрямуванням кошторисних призначень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» на сплату витрат на професійну правничу допомогу, а також судового збору, згідно судових рішень, що набрали законної сили, у яких Головне управління було учасником судових справ (арк.спр.38-39).
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Враховуючи вказані обставини (обізнаність ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області про порушення інтересів держави та характер наданої відповіді) в органів прокуратури виник обов`язок вжити заходів з представництва інтересів держави в суді. І це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва та повною мірою відповідає правовим позиціям, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Таким чином, враховуючи, що у вказаній справі інтереси держави потребують невідкладного захисту, зважаючи на значимість їх порушення та можливість настання негативних наслідків через бездіяльність відповідних компетентних органів, суд вважає, що звернення Бережанської окружної прокуратури з цим позовом є законним, а наявність підстав для представництва інтересів держави належно обґрунтована.
Вивчивши матеріали, додані до позовної заяви про конфіскацію земельної ділянки, суд встановив такі обставини справи.
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1801 від 24.12.2020, спадкова справа №134 за 2010 рік, успадкував право на земельну частку (пай) у землях селянської спілки «Завалівська» Підгаєцького району Тернопільської області у розмірі 2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (сертифікат серії ТР№0147779) після смерті матері ОСОБА_2 (арк.спр.22).
На підставі рішення Підгаєцької міської ради №158 від 05.02.2021 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності колишньої селянської спілки Завалівська на території Підгаєцької територіальної громади Тернопільського району (колишньої Завалівської сільської ради Підгаєцького району) Тернопільської області (арк.спр.20-21).
Після проведення процедури виділення земельної частки в натурі (на місцевості) на підставі рішення Підгаєцької міської ради від 22.09.2021 №1710 (арк.спр.73-74) право власності на цю земельну ділянку 20.10.2021 було зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (арк.спр.19) та з Державного земельного кадастру про правл власності та речові права на земельну ділянку (арк.спр.28-29). Індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) 61035688 від 21.10.2021 (арк.спр.19).
Крім затвердження технічної документації із землеустрою шодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), рішенням Підгаєцької міської ради від 22.09.2021 №1710 ОСОБА_1 було роз`яснено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, протягом року з моменту набуття права власності підлягають відчуженню. Якщо земельна ділянка не буде відчужена протягом встановленого строку, вона підлягає конфіскації за рішенням суду (арк.спр.73-74).
Належність ОСОБА_1 до громадянства російської федерації підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.10.2024 (арк.спр.19) інформацією, наявною у свідоцтві про право на спадщину за заповітом №1801 від 24.12.2020 (арк.спр.22). Це підтверджується також наявними в матеріалах справи копіями: довіреності №76 АБ8652657 від 15.10.2020 (арк.спр.26-27), паспорта громадянина російської федерації (арк.спр. 23-25). Про це вказано у рішеннях Підгаєцької міської ради №158 від 05.02.2021 (арк.спр.20-21) та №1710 від 22.09.2021 (арк.спр.73-74).
Відповідно до інформації Головного управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області №6101.8-7324/6101.1.3-24 від 13.12.2024 ОСОБА_1 за обліками УДМС у Тернопільській області не значиться (арк.спр.32).
У відповіді Головного управління ДПС у Тернопільській області №5898/5/19-00-12-02-03 від 13.12.2024 на запит Бережанської окружної прокуратури стверджується, що згідно з інформаційним фондом Державної податкової служби України громадянином ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 15.12.2020 отримано реєстраційний номер облікової картки платника податків, заявлена країна громадянства російська федерація (арк.спр.35).
Таким чином ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, набув право приватної власності на вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення, однак упродовж встановленого законом строку, всупереч чинному законодавству, не відчужив її та на теперішній час продовжує бути власником цієї земельної ділянки.
Як встановлено з матеріалів, доданих до позовної заяви про конфіскацію земельної ділянки, процедура виділення земельної частки в натурі (на місцевості) та реєстрація права власності здійснювалась власником ОСОБА_1 через представника, що діяв на підставі довіреності від 15.10.2020, виданої у російській федерації. Довіреність видана строком на три роки. Серед повноважень, якими наділений представник у межах довіреності, вказано і можливість вчинення дій, спрямованих на припинення права власності на нерухомість (арк.спр.26-27). Отже відповідач мав можливість укласти відповідні правочини щодо спірної земельної ділянки через цього представника.
Правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном визначаються законами.
Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені нормами Конституції України, Закону України «Про міжнародне приватне право», Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Земельного кодексу України (далі - ЗК України).
Відповідно до статтей 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Статтею 26 Конституції України унормовано, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
У статті 318 ЦК України визначено, що суб`єктами права власності є український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
В силу дії положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч.2 ст. 353 цього Кодексу.
Право власності припиняється у разі конфіскації (п.10 ч.1 ст.346 ЦК України).
Обмеження права власності у вигляді конфіскації майна має бути обумовлене захистом конституційного правопорядку, прав, свобод та гідності людини і громадянина, інтересів суспільства, держави, бути належним та необхідним заходом для досягнення такої легітимної мети, а також забезпечувати справедливий баланс між вимогами публічних інтересів та захистом права власності особи, не допускаючи надмірного впливу на адресатів, стосовно яких спрямоване зазначене обмеження (Рішення Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року № 3-р(II)/2021 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 ).
Відповідно до ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна.
У відповідності до ч.1 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.
Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Правовий статус та порядок використання земель, зокрема й земель сільськогосподарського призначення, визначено Земельним кодексом України.
Відповідно до ч. 1,2 ст.373 ЦК України, ч. 1, 2 ст.1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст.22 ЗК України (тут і надалі в редакції, чинній станом на 10.10.2022) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу.
За ч.1 ст.130 ЗК України набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава.
За змістом частин 2-4 ст.81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Відповідно до частин 1-3 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, підставою виникнення зобов`язання є, зокрема, закон, що встановлює обов`язкові дії для того чи іншого суб`єкта. Невиконання обов`язкових дій цим суб`єктом, забезпечується відповідальністю.
Згідно з п. «е» ст. 140 ЗК України, підставою припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п. «в» ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.
Конфіскація майна, в тому числі земельної ділянки може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст. 41 Конституції України, ст. 148 ЗК України ).
В силу дії вимог частин 1, 2, 4 ст.145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Конституція України прямо встановлює заборону протиправного позбавлення власника права власності (ч.4 ст. 41). Згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Однак право власності, в тому числі й приватної, не є абсолютним. Його здійснення має певні правові межі, встановлені, зокрема, законодавчими приписами. Разом з тим, втручання у це право може здійснюватися лише на підставі закону з дотриманням принципу юридичної визначеності та принципу пропорційності, який вимагає досягнення розумного співвідношення між інтересами особи та суспільства.
Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Звернення з вказаним позовом до суду безперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування у даному випадку спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання правомірності використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з порушенням вимог чинного законодавства.
Суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 - громадянин російської федерації, протягом року з моменту реєстрації права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не відчужив її, тому позовні вимоги щодо примусового припинення права власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку шляхом конфіскації підлягають задоволенню з огляду на наявну справедливу рівновагу між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, який мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 23 січня 2018 року у справі №513/444/15-ц.
Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_1 не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, ця земельна ділянка підлягає конфіскації. При цьому чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Бережанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Тернопільської обласної прокуратури необхідно стягнути судовий збір, сплачений при зверненні до суду з цим позовом.
На підставі ст.ст. 81, 125, 140, 143, 145 ЗК України, керуючись ст. 4, 12, 76-81, 89, 141, 209, 223, 259, 263-265, 273, 280, 282 ЦПК України, суд
Позовну заяву Бережанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до ОСОБА_1 про примусове припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації - задовольнити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 24.04.2025.
Головуюча: Валентина КРАВЧУК