Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1656/23

28 квітня 2025 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Куценка О. О., секретаря судового засідання Двібородчин І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду селища Богородчани цивільну справу за позовною заявою представника Грибанова Дениса В`ячеславовича, який діє в інтересах позивача товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Фінансова компанія (ФК) «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

30 жовтня 2023 року представник позивача по довіреності - Грибанов Д. В., який діє в інтересах позивача товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача заборгованості за Кредитним договором № 355413083 від 16 квітня 2021 року у розмірі 71766,40 грн та судових витрат.

Ухвалою від 01 листопада 2023 року було відкрито провадження по справі.

23 листопада 2023 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. Клопотання обґрунтоване тим, що відповідач проходить військову службу, у зв`язку з цим, відповідач не може на даний час приймати участь в судових засіданнях, а тому просить суд зупинити провадження до припинення його проходження військової служби у складі Збройних сил України.

Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року, клопотання відповідача задоволено, провадження у справі №338/1656/23 зупинено до припинення проходження військової служби відповідачем у складі Збройних Сил України.

10 квітня 2025 року на запит суду надійшло повідомлення №4/2293 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Бонди В. , відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнений з військової служби 16 січня 2025 року, має відстрочку по мобілізації до 25 травня 2025 року, оформлену згідно з п.3 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», так, як на його утриманні перебуває 3 (троє) дітей віком до 18 років.

Ухвалою суду від 11 квітня 2025 року поновлено провадження по цивільній справі №338/1656/23 за позовом представника позивача Грибанова Д. В., який діє в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначено, що 16 квітня 2021 року між відповідачем та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога» (Первісний кредитор), укладено кредитний договір №355413083.

28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги щодо відповідача.

31 грудня 2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01, сторони дійшли згоди викласти Договір №28/1118-01 у новій редакції.

Відповідно до Реєстру боржників №137 від 08 червня 2021 року до Договору факторингу №28/1118-01, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором №355413083.

20 жовтня 2022 року був укладений Договір факторингу між ТОВ" Таліон Плюс" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до Відповідача за кредитним договором №355413083 у розмірі 71766, 40 грн., з яких 22 000 грн. сума заборгованості по основному боргу та 49 766, 40 грн. сума заборгованості по відсоткам.

Представник позивача просив, здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, у разі неявки в судове засідання відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав.

Відповідач у судове засідання не з`явилася про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місцем проживання. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, враховуючи позицію Верховного Суду у справі № 911/3142/12 від 18.03.2021, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

У відповідності до статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, позивач набув право Вимоги до відповідача за вище вказаним кредитним договором на законних підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

16 квітня 2021 року між відповідачем та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога» (Первісний кредитор), укладено кредитний договір №355413083.

28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги щодо відповідача.

31 грудня 2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01, сторони дійшли згоди викласти Договір №28/1118-01 у новій редакції.

Відповідно до Реєстру боржників №137 від 08 червня 2021 року до Договору факторингу №28/1118-01, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором №355413083.

20 жовтня 2022 року був укладений Договір факторингу між ТОВ" Таліон Плюс" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Як стверджує позивач, посилаючись на зазначені вище обставини ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до Відповідача за кредитним договором №355413083 у розмірі 71766, 40 грн., з яких 22 000 грн. сума заборгованості по основному боргу та 49 766, 40 грн. сума заборгованості по відсоткам.

Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору№355413083 від 18 квітня 2021 року.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України, зокрема, як передбачено у п. 3 ч. 1 цієї статті, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Таким чином, суду необхідно з`ясувати обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, та чи існували ці права на момент їх переходу.

Так, з матеріалів справи встановлено, що договір позики №355413083 було укладено 18 квітня 2021 року, а договір факторингу було укладено 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати позивачу. Оформлення додатковою угодою змін в частині реєстру боржників не змінює суті - виникнення прав вимог.

Таким чином, суд вважає, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не набуло права вимоги від відповідача ОСОБА_1 сплати заборгованості за договором позики №355413083 від 16 квітня 2021 року укладеного між ним та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога» .

Окрім цього, суд також звертає увагу на те, що доказів на підтвердження оплати за договором факторингу стороною позивача не надано.

Також слід зазначити, що на час укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року сторонами не було досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про ОСОБА_1 , як боржника, сформована у витязі з реєстру боржників, після укладення договору факторингу.

З урахуванням наведеного, оскільки позивачем не доведено факту набуття права вимоги за договором позики №355413083 від 16 квітня 2021 року, в задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.10, 12, 81, 223, 258, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволені позову представника Грибанова Дениса В`ячеславовича, який діє в інтересах позивача товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Фінансова компанія (ФК) «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 28 квітня 2025 року.

Суддя