Дата документу 20.05.2025 Справа № 336/282/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 336/282/22 Головуючий у 1 інстанції: Савеленко О.А.,
Провадження № 22-ц/807/1078/25 Доповідач в 2-й інстанції: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої Кочеткова І.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Трофимової Д.А.,

секретар Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» до комісії по трудових спорах структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», ОСОБА_1 , треті особи: начальник виробничого підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Чернявський Євген Іванович, голова комісії по трудових спорах виробничого підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Тріщук Віталій Вікторович, про скасування рішення комісії по трудових спорах,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2022 року задоволено позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», скасовано рішення комісії по трудовим спорам від 21.12.2021 №8 структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (за підписом голови КТС Тріщук В.В. та секретаря КТС Марченко Ю.В.) про скасування наказу № 323/ОС «По особовому складу» від 09.12.2021 «Про відсторонення ОСОБА_1 , яка працює провідником пасажирського вагону структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» .

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року стягнуто з Комісії по трудових спорах структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» судовий збір по 1240, 50 грн. з кожного.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви. Зазначає, що судом першої інстанції не було з`ясовано та враховано її майновий стан , з жовтня 2022 року перебуває у відпустці без збереження заробітної плати та є внутрішньо переміщеною особою, а розмір стягнутого судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явилась , про час і місце розгляду справи повідомлена через електронний суд, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на такі обставини.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Велика Палата Верховного Суду у змісті постанови від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22) визначила особливості розподілу судових витрат у разі подання заяви після ухвалення основного рішення, зокрема, відповідно до статей 270, 142 ЦПК України.

Відповідно дост.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення,якщо: 1)стосовно певної позовної вимоги,з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430цього Кодексу.

Додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, не може існувати окремо від первісного (основного) рішення, а також не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Аналогічні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі №923/631/15, від 23 січня 2020 року у справі №910/20089/17, від 17 квітня 2023 року у справі №160/2282/19, від 30 травня 2023 року у справі №160/6648/20, від 08 червня 2023 року у справі №560/18155/21.

Як встановлено судом, при зверненні до суду з відповідним позовом АТ «Укрзалізниця» сплатила судовий збір в сумі 2 481 грн., про що свідчить платіжне доручення № 4437307 від 14.01.2022, судовий збір зарахований до спеціального фонду державного бюджету України згідно з випискою.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2022 позов заяву АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» до комісії по трудових спорах структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонне

Під час ухвалення заочного рішення про задоволення позову судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Вказаний недолік заочного рішення усунено за заявою позивача в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України, - ухваленням додаткового рішення.

За результатами розгляду трудового спору, який виник між працівником і роботодавцем, позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишені без задоволення.

Врахувавши викладене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 судових витрат, пронесених АТ «Українська залізниця» при оскарженні рішення комісії по трудових спорах.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не була повідомлена про час і місце розгляду справи, є неспроможними, оскільки повістка про її виклик у судове засідання направлялася судом за останньою відомою зареєстрованою адресою її місяця проживання та була повернута суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до ч.1 ст.131 ЦПК України вважається належним повідомленням

Що стосується доводів апеляційної скарги про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» ,ч.ч.1,3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може звільнити сторону від сплати судового збору.

У п. 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати» судам роз`яснено, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами сторін, з другого боку.

Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Отже, вирішуючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд повинен врахувати особу заявника, характер спору, питання, яке вирішується в суді, а також забезпечити належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору, та інтересами заявника на судовий захист.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати може мати місце за наявності виключних обставин та за наявності клопотання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Отже, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення заявника від сплати судового збору. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану або статусу за своїм внутрішнім переконанням.

Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору у зв`язку незадовільним майновим станом повинно бути належним чином оформлене, містити доводи та підтверджуватися доказами того, що майновий стан особи перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Всупереч вищевикладеному, посилаючись на незадовільний майновий стан як на підставу звільнення від сплати судового збору, стягнутого додатковим рішенням, ОСОБА_2 додано електронну відповідь на запит про відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків за період з 1кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року, в якій відображено відсутність доходів, проте інших доказів на підтвердження незадовільного майнового стану, які б надавали суду право звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, скаржником надано не було.

Крім того, порядок розподілу судових витрат за результатами розгляду справи по суті врегульований ст.141 ЦПК України, якою не передбачено звільнення сторони від сплати судового збору через її незадовільний майновий стан.

Додаткове рішення в частині стягнення судових витрат з КТС не оскаржувалося і апеляційним судом не переглядалося.

За таких обставин передбачених законом підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права під час ухвалення додаткового рішення по справі не встановлено, а отже апеляційна скарга на підставі ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 травня 2025 року.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді: О.З. Поляков

Д.А. Трофимова