24.04.2025 Провадження по справі № 2/940/183/25
Справа № 940/168/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Самсоненка Р.В.

за участю секретаря судових засідань Зіп`юк Т.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 50000,00 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що 29.11.2024 вироком Тетіївського районного суду Київської області у кримінальному провадженні № 0000027 від 15.04.2024 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки. Позивач був потерпілим в указаному кримінальному провадженні. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Указаним вироком встановлено, що 12.04.2024 року, близько 20 години, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_2 перебував біля магазину «Корона», що знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. П`ятигори, вул. Київська, буд. 14, зустрів потерпілого ОСОБА_1 .

На ґрунті довготривалого конфлікту із позивачем, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_2 умисно наніс декілька ударів в обличчя ОСОБА_1 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: синця в ділянці правих повік з субкон`юктивальним крововиливом правого очного яблука, синця верхньої лівої повіки, садна лівої щоки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; перелому дуги виличної кістки праворуч без зміщення уламків, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як викликає довготривалий розлад здоров`я .

У зв`язку із такими діями відповідача позивач зазнав моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 50000,00 гривень.

Наявність моральної шкоди він обґрунтовує наступним. У зв`язку з ушкодженням здоров`я йому завдано фізичного болю та душевних страждань, моральних переживань, з порушенням нормальних життєвих зв`язків, які позначили негативні зміни у його житті, викликали негативні переживання та спогади.

З огляду на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 07.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

21.02.2025 через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Головатюка В.В. подано відзив на позовну заяву, у якому останній частково визнав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень. Проти задоволення позовних вимог у іншій частині заперечував. Зазначив, що визначаючи розмір компенсації заподіяної моральної шкоди, позивач не підтвердив доказами обсяг заподіяних йому моральних страждань, а також належним чином не обґрунтував заявлений розмір моральної шкоди. В задоволенні вимог про стягнення судових витрат просить відмовити повністю ( а. с. 36-44).

07.03.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Столярчука В.М. надійшло клопотання про долучення у якості доказів копії висновку лікаря-рентгенолога від 27.02.2025 року, копії акту наданих послуг на суму 1500,00 грн., копії чеків на суму 1500,00 грн. та 1000,00 грн.(витрати на дорогу) ( а. с. 48-51).

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 04.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Столярчук В.М. не прибули, до суду позивач надав клопотання, в якому просить судовий розгляд проводити без участі позивача та його представника.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Головатюк В.В. у судове засідання не прибули, до суду представник позивача надав заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі відповідача та його представника, підтримують позицію викладену у відзиві .

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у провадженні Тетіївського районного суду Київської області перебувало кримінальне провадження № 0000027 від 15.04.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України. Потерпілим у вказаному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_1 .

Вироком Тетіївського районного суду Київської області від 29.11.2024 ОСОБА_2 , визнано винувати у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки (а. с. 8-9).

Згідно з висновком експерта № 55 від 13.05.2024 року проведеного судово-медичним експертом КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» Тетіївського районного відділення СМЕ Ковальчуком А.М., ОСОБА_1 завдані тілесні ушкодження легкого та середнього ступеня тяжкості (а. с. 23-24).

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування.

Указаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05.12.2022 року по справі № 214/7462/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц, указано, що моральна шкода це страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточенням, до інших негативних наслідків морального характеру. Суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.1995 року, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з рахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням вищевказаних обставин та обставин спричинення відповідачем позивачу тілесних ушкоджень, що встановлено вироком Тетіївського районного суду Київської області від 29.11.2024 року, то суд у цій цивільній справі враховує, що внаслідок протиправних злочинних дій відповідача позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у завданні фізичного болю та душевних страждань, моральних переживань, з порушенням нормальних життєвих зв`язків, які позначили негативні зміни у його житті, викликали негативні переживання та спогади. Все це суттєво порушило звичайний спосіб і уклад життя позивача, можливість реалізації ним своїх потреб, звичок, бажань, та призвело до порушення звичайних життєвих зв`язків та звичок потерпілого, потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд також враховує, що в ході судового розгляду позивачем не заявлялось клопотання про призначення експертизи з визначення розміру моральної шкоди, однак це не спростовує сам факт завдання позивачу моральної шкоди злочинними діями відповідача відносно нього, разом з тим позивачем не доведено розмір моральної шкоди саме у заявленому розмірі в 50000,00 грн, тому розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи.

Так, суд критично оцінює надані позивачем в якості доказів на підтвердження розміру моральної шкоди копії висновку судово-медичного експерта № 55, висновку лікаря-рентгенолога від 27.02.2025 року, акту наданих послуг на суму 1500,00 грн., чеків на суму 1500,00 грн. та 1000,00 грн.(витрати на дорогу), оскільки вказані докази не підтверджують ступінь моральних страждань позивача, а відтак є неналежними доказами розміру моральної шкоди.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує обставини, які встановлені вироком. Так, кримінальне правопорушення скоєно внаслідок віктимної поведінки потерпілого ОСОБА_1 , тобто позивача у цій цивільній справі, який своїми неправомірними діями спровокував ОСОБА_2 , який в подальшому заподіяв позивачу тілесні ушкодження.

Із вироку Тетіївського районного суду Київської області від 29.11.2024 вбачається, що в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1 вказав, що «обвинувачений в минулому був його товаришем, тому він його вибачив, жодних претензій до нього немає та просив його суворо не карати» ( а. с. 8 зворот).

А відтак, доводи позивача про те, що відповідач не просив вибачення, не надавав жодної допомоги, викладені у позовній заяві в обґрунтування розміру моральної шкоди, спростовуються наведеними вище показаннями потерпілого ОСОБА_1 .

Поряд із цим, суд вважає слушними доводи представника відповідача адвоката Головатюка В.В., викладені у відзиві на позовну заяву, щодо нетривалості судового провадження із розгляду кримінального провадження Тетіївським районним судом, відсутності в позовній заяві належного обґрунтування впливу негативної події на зміну способу життя позивача.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, у розмірі 10000,00 грн.

Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 поніс судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 1211,20 грн.

Оскільки, у ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі 10000,00 грн, що становить 20% від заявленої позивачем суми 50000,00 грн, відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору в сумі 242,24 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п. 47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачем невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими.

Позивач ставить вимогу стягнути з відповідач витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано: копію договору № б/н про надання правничої допомоги від 12.06.2024 року, ордер на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 5427 та копію посвідчення адвоката (а. с. 10-12).

Враховуючи, що судом позов задоволено частково, складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, суд прийшов до висновку, що витрати на послуги адвоката в розмірі 10000,00 грн. за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаними адвокатом робіт, та вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягнення з відповідача до 4000,00 грн.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , моральну шкоду завдану внаслідок злочинних дій у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 242 (двісті сорок дві) гривні 24 копійки та витрати на правову допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду: 02 травня 2025 року.

Суддя Р.В. Самсоненко