Справа № 444/1294/24
Провадження № 2/444/109/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Просить суд стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_1 виданий Жовківським РВ УМВС у Львівській області 13.08.1996 року; РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_3 виданий Жидачівським РВ УМВС України у Львівській області 29.06.2005 року; РНОКПП НОМЕР_4 ):

- майнову шкоду в розмірі 148 939, 31 грн. (сто сорок вісім тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять гривень 31 коп.), завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 13 січня 2023 року близько 16.10 год. в АДРЕСА_1 ;

- 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди;

- 8000,00 (вісім тисяч гривень) витрат пов"язаних із проведенням експертизи;

- сплачений позивачем судовий збір;

- витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч гривень) грн. 00 коп.,

з підстав зазначених у позові.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить такі задоволити.

Відповідач в судове засідання не прибув, однак його представник надав 08.05.2024 року на адресу суду відзив на позовну заяву (а.с.67-68). Просить суд в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні 14.01.2025 року представник відповідача - адвокат Оліщук В.П. підтримав відзив на позовну заяву та надав пояснення аналогічні тим, що зазначені у відзиві. Просить суд врахувати такий при винесенні рішення та у позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 265 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частинами 1, 2 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Судом встановлено, що 13.01.2023 року о 16.10 год. в с. Туринка по вул. Б.Хмельницького, 85 Львівського району Львівської області ОСОБА_3 (відповідач), керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_5 , при зміні напрямку руху не переконався в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем Хюндай, н.з. НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснював обгін. Внаслідок ДТП автомобілям завдано механічних ушкоджень з матеріальними збитками, що видно з копії постанови Жовківського районного суду Львівської області від 15.12.2023 року (а.с.103).

Як встановлено судом (абз. 2 мотивувальної частини вищевказаної постанови) факт порушення ОСОБА_3 ст. 124 КУпАП підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 076361 від 13.01.2023 року та схемою до нього, письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , висновком експерта № 1346-Е від 10.11.2023р.

Також зазначено, що матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 надійшли до суду 26.01.2023 року. Постановою судді від 29.03.2023р. по даній справі було призначено судову автотехнічну експертизу і справу скеровано у відповідну установу для її проведення. 14.11.2023р. на адресу суду скеровано матеріали справи з висновком експерта. Таким чином на момент повернення справи до суду та її розгляду закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП. За таких обставин постановлено провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 26.12.2023 року, що видно з відмітки на її копії.

Так, згідно висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи по справі про адміністративне правопорушення № 444/206/23 відносно ОСОБА_3 за № 1346-Е від 10.11.2023 року (а.с. 69-76) в дорожній ситуації, що склалась, водій автомобіля ВАЗ 21011, д.н.з.

НОМЕР_5 - ОСОБА_3 , відповідно до вимог п. 9.4 ПДР попередньо ввімкнувши

показник лівого повороту перед виконанням маневру лівого повороту, повинен

був впевнитись в безпеці даного маневру і діяти згідно з вимогами п. 10.1 ПДР. В дорожній ситуації, що склалась, оскільки відповідно до вимог

п.9.4 ПДР подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не

звільняє його від вжиття запобіжних заходів, то дії водія автомобіля ВАЗ 21011,

д.н.з. НОМЕР_5 - ОСОБА_3 , який виконував маневр повороту ліворуч, не

відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Причиною зіткнення автомобіля марки Hyundai Н-1, д.нв. НОМЕР_6 ,

яким керував ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_5 , є

невідповідність дій водія ОСОБА_3 вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху

України.

Цей висновок взято судом до уваги при винесенні постанови Жовківського районного суду Львівської області від 15.12.2023 року та встановленні вини ОСОБА_3 у вчиненому ДТП.

Власником транспортного засобу марки "HYUNDAI H-1", номерний знак НОМЕР_6 є позивач - ОСОБА_2 , що видно з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.10-11).

Згідно висновку експерта транспортно-товарознавчої експертизи від 26.02.2024 року № 07/24 ( а.с. 17-47) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля HYUNDAI Н-1 2.5 CRDI 136НР 5МТ, реєстраційний номер НОМЕР_6 , внаслідок його пошкодження у ДТП 13.01.2023, станом на момент огляду, становить 148939,31 (Сто сорок вісім тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) гривень 31 коп.

Вартіть експертних послуг (висновок № 07/24) становить 8000,00 грн., що видно з рахунку № 7 від 09.02.2024 року (а.с.51).

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована.

Спростування цього відповідачем чи його представником не надано.

Оскільки, станом на час подачі позову та в подальшому завдану відповідачем шкоду в добровільному порядку позивачу не відшкодовано, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Тож шкода, яка завдається зіткненням джерел підвищеної небезпеки самим джерелам підвищеної небезпеки чи їх володільцям, відшкодовується з урахуванням вини кожного та за правилом: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ятастатті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другоїстатті 1167 ЦК України).

У звязку із вищенаведеним, позовна вимога позивача про стиягнення з відповідача 148 939,31 грн. матеріальної шкоди, а також 8000,00 грн. витрат нза проведення експертизи підлягає до задоволення.

Окрім матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача позивачу також завдано немайнових втрат, як зазначає позивач, спричинених йому моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, емоційна напруга, нервозність, дратівливість. Наслідки ДТП, спричиненої з вини відповідача, призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін. Протиправною поведінкою відповідача порушено позивача актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації. Наслідки події, що сталася 13.01.2023 року з вини відповідача, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу на проведення правових заходів, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Нормою ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України проголошено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOVv. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Законом не визначено єдиного розміру грошового відшкодування моральної шкоди у випадку відшкодування потерпілій особі моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди судом враховуються вимоги пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5, яким визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин.

Крім цього, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді.

Суд враховує те, що своїми діями відповідачем завдано моральної шкоди позивачу, що виразилася в душевних стражданнях у зв"язку з протиправною поведінкою відповідача та знищенням ним майна позивача.

Застосовуючи принцип розумності та справедливості, суд визнає, що заявлена вимога позивача до відповідача про відшкодування моральна шкода не є завищеною, а тому підлягає до задоволення.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що 18.03.2024 року між ОСОБА_2 (позивачем) та Ратич Тарасом Михайловичем (адвокат) укладено Договір про надання правової допомоги, що видно з його копії (а.с.53).

Адвокат, який представляє інтереси позивача, було виписано ордер серії ВС № 1262920 (а.с.54).

Однак, позивачем до матеріалів справи не долучено детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вивчивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов до висновку, що витрати на правничу допомогу є недоведеними, розмір цих витрат є необґрунтованим , а тому дана вимога не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

У зв"язку із вищенаведеним, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 1589,39 грн. у відповідності до Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_1 виданий Жовківським РВ УМВС у Львівській області 13.08.1996 року; РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_3 виданий Жидачівським РВ УМВС України у Львівській області 29.06.2005 року; РНОКПП НОМЕР_4 ):

- майнову шкоду в розмірі 148 939, 31 грн. (сто сорок вісім тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять гривень 31 коп.), завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 13 січня 2023 року близько 16.10 год. в АДРЕСА_1 ;

- 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди;

- 8000,00 (вісім тисяч гривень) витрат пов"язаних із проведенням експертизи;

- 1589,39 грн. сплаченого позивачем судового збору.

У позовній вимозі ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 витрат на правову допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч гривень) грн. 00 коп. - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи- для відома.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. рішення суду.

Повне рішення складено 28 квітня 2025 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.