КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/121/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретарів судового засідання Чепур Н.К., Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Маркєлової В.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю, -

встановив:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу подружжя має двох спільних дітей малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у цивільній справі №753/17797/16-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року у цивільній справі №753/9826/17 визначено місце проживання ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 за місцем фактичного місцем проживання батька до досягнення сином десятирічного віку.

Вказує, що 10 років ОСОБА_3 виповниться ІНФОРМАЦІЯ_5. Звертає увагу, що починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_5 місце проживання малолітнього ОСОБА_3 буде не визначено. Між сторонами знову виникають спірні правовідносини щодо питання проживання спільного малолітнього сина.

Вказує, що місце проживання сина ОСОБА_4 слід визначити саме з ним, оскільки він відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, забезпечує сина матеріально, сприяє розвитку сина, який тривалий час проживає разом з позивачем та більш прихильний до батька.

Мотивуючи наведеним, просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_2 до досягнення дитиною 14-ти річного віку.

Розподілити судові витрати.

19 липня 2021 року ОСОБА_1 подано зустрічний позов про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 від шлюбу з ОСОБА_2 має двох синів.

У 2016 році позивач та відповідач спільно придбали квартиру АДРЕСА_1 . В тому ж 2016 році ОСОБА_2 вирішив припинити з ОСОБА_1 подружні стосунки, оскільки зустрів іншу жінку і бажав проживати з нею.

Звертаючись до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, ОСОБА_2 зазначав, що діти залишаються проживати з матір`ю ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 .

Вказує, що 24 квітня 2017 року ОСОБА_2 самовільно без жодного узгодження з ОСОБА_1 та без її згоди відібрав сина ОСОБА_4 , якому на той час виповнилось лише 5 років. Стверджує, що в 2017 році відповідач відібрав обох синів.

Як тільки сини опинились у відповідача, він ізолював їх від будь-якого спілкування із ОСОБА_1 , змінив навчальні заклади синів і приховує від матері місце навчання дітей.

Вказує, що ОСОБА_2 тривалий час повідомляв державні органи із захисту прав дітей, що він з синами проживає за адресою: АДРЕСА_2 , хоча потай від усіх змінив місце проживання і відмовлявся повідомляти своє та дітей дійсне місце проживання. ОСОБА_2 не приховував, що він не повідомлятиме де він фактично проживає, щоб ОСОБА_1 не приїздила і не намагалась спілкуватись з синами.

Вказує, що ОСОБА_2 , нехтуючи інтересами та потребами синів, переховує дітей від матері, не дозволяючи навіть поговорити з ними. Уважає, що така поведінка ОСОБА_2 також порушує і права синів на материнське виховання та на спілкування з матір`ю.

Мотивуючи наведеним, просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_5 і до досягнення дитиною 14-ти річного віку.

Дарницький районний суд міста Києва рішенням від 25 січня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Орган опіки та піклування Золочівської сільської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнив.

Визначив місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення дитиною 14-тирічного віку.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача (за зустрічним позовом): Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю ? відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи.

Зазначає, що ОСОБА_1 надано суду Протоколи психоконсультаційних досліджень, які в комплексі свідчать про те, що під час останнього психологічного обстеження дитини ОСОБА_3 , яке мало місце 21 вересня 2016 року та 30 листопада 2016 року, психологами встановлено, що ОСОБА_4 прихильний до матері і має з нею міцний психологічний зв`язок.

Вказує, що також до суду надано докази того, що на той час, коли ОСОБА_2 забрав в 5-річному віці сина від матері, дитина була прихильна до матері, а за час проживання з батьком ставлення дитини без жодних пояснень і мотивації змінилось в негативну сторону до того, що ОСОБА_4 не бажає навіть бачити матір.

Щодо опитування дитини у судовому засіданні вказує, що суд першої інстанції безпідставно піддав критиці висновок психолога ОСОБА_5 .

Вказує, що суд першої інстанції не вжив заходів для встановлення психотипу теперішньої дружини батька дитини, особливостей її характеру, моделі виховання та впливу на ОСОБА_4 .

Вказує, що суд першої інстанції в основу обґрунтування рішення поклав недопустимі, неналежні та недостовірні докази.

Вказує, що 31 січня 2022 року представником відповідача ОСОБА_6 у цій справі заявлено клопотання про призначення судової психологічної експертизи малолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте судом першої інстанції відмовлено в призначенні судової психологічної експертизи.

Мотивами відмови у задоволенні поданого клопотання судом першої інстанції є те, що відповідно до статті 105 ЦПК України призначення такої експертизи не є обов`язковим, а для встановлення прихильності до кожного з батьків і інших суттєвих обставин, що мають значення для правильного вирішення спору судді буде достатньо заслухати думку дитини.

Стверджує, що відповідно до статті 76 ЦПК України заслуховування думки дитини не є джерелом отримання інформації.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

18 квітня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Незвіського Д.Я., який діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.

Зазначає, що відповідно до приписів абзацу 2 частини 1 статті 161 та приписів частини 2 статті 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьків обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них. Отже, законодавцем окреслене орієнтовне, але не виключне, коло обставин, які підлягають встановленню та доказуванню у справах (спорах) щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з одним із батьків.

Проведення судової психологічної експертизи у справах (спорах) щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з одним із батьків не є обов`язковим, якщо важливі обставини справи, зокрема, прихильність дитини, можливо встановити іншими засобами доказування, до прикладу з`ясування думки дитини, яка досягла такого віку, коли може вільно висловлювати свої думки та побажання.

Звертає увагу, що саме такий спосіб доказування та встановлення обставин особистої прихильності дитини до обох батьків (батька та матері) і був застосований у цій справі шляхом з`ясування думки самої дитини.

Вказує на необґрунтованість твердження скаржниці про те, що заслуховування думки дитини не відноситься до джерела отримання доказової бази.

Щодо клопотання про призначення експертизи вказує, що таке не може бути задоволене, оскільки є нескасоване судове рішення про відмову у призначення психологічної експертизи у цій справі з тих самих підстав та тих самих питань експерту. Крім цього, подання клопотання про призначення судової психологічної експертизи на стадії апеляційного перегляду справи є формою зловживання процесуальними правами.

Просить подане скаржницею клопотання про призначення судової психологічної експертизи залишити без розгляду. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представниця - адвокат Кшевецька І.В. підтримали подану апеляційну скаргу, просили суд її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Незвіський Д.Я. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 3 березня 2025 року представниця служби у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА у місті Києві - Синявська Н.Ю. повідомила, що сім`ю ОСОБА_2 знає з 2017 року. Синявська Н.Ю. підтримала раніше надані Дарницькою РДА висновки щодо доцільності визначення місця проживання дітей із батьком. При вирішенні цієї справи просила суд ухвалити рішення з урахуванням якнайкращих інтересів дитини.

В судовому засіданні 03 березня 2025 року представниця органу опіки та піклування Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області - Берліна О.В. підтримала раніше наданий висновок. При вирішенні питання просила врахувати інтереси дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши первісний позов та відмовивши у задоволенні зустрічного позову, суд вказав, що з урахуванням думки дитини, яка висловила своє небажання змінювати своє місце проживання і жити з мамою; з огляду на тривале проживання (з 2016 року) дитини з батьком, сформований спосіб життя дитини, стійкий емоційний зв`язок дитини з батьком та старшим братом, який теж обрав своїм постійним місцем проживання разом з батьком; враховуючи, що на даний час мати тимчасово проживає у Німеччині, суд вважає, що зміна місця проживання дитини негативно вплине на психологічний стан хлопчика, тому найкраще відповідатиме інтересам дитини продовжити проживати разом з батьком у звичній для хлопчика родині, зі звичним для нього рівнем емоційного, матеріального і побутового комфорту, тим способом життя, яким він жив майже 6 років у родині батька.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 13 вересня 2013 року по 14 грудня 2016 року перебували у шлюбі.

Вказана обставина підтверджується даними заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року (том 1 а.с. 21-22).

Від шлюбу мають двох дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_9 08 серпня 2018 року зареєстрували шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 (том 1 а.с. 20)

Згідно із копією нотаріально засвідченої заяви від 07 вересня 2018 року старший син сторін ? ОСОБА_10 - самостійно визначив своє місце проживання разом із батьком за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 19).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року у цивільній справі №753/9826/17, яке 21 травня 2019 року набрало законної сили, визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у м. Києві за місцем фактичного проживання батька до досягнення сином десятирічного віку (том 1 а.с. 23-24).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києві від 31 січня 2020 року у справі №753/3450/19, яке набрало законної сили 02 березня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 109,00 грн, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 13 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 109,00 грн, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 13 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (том 1 а.с. 25-28).

З даних довідки №02-21/1-637 від 17 травня 2021 року установлено, що з 02 вересня 2020 року ОСОБА_3 , 2012 року народження, навчається у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Центр освіти «Оптіма» та є здобувачем освіти 4-Д класу (том 1 а.с. 29).

Згідно даних довідки про навчальні досягнення від 17 травня 2021 року, виданої ТОВ «Центр освіти «Оптіма», ОСОБА_3 , 2012 року народження, має високий рівень навчальних досягнень з української мови, математики, природознавства та достатній рівень - з літературного читання, іноземної мови. Під час навчання проявив достатні показники відповідальності, вмотивованості (том 1 а.с. 30-31).

Згідно даних довідки від 20 травня 2021 року, виданої Школою джазового та естрадного мистецтв Дніпровського району м. Києва відділу культури Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_11 відвідує заняття в судії «ОК» в цій школі (том 1 а.с. 32).

Згідно даних акта обстеження умов проживання від 21 січня 2022 року, складеного головним спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації на підставі ухвали суду від 28 грудня 2021 року, за адресою місця проживання матері малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 зареєстрована та фактично проживає у АДРЕСА_3 , де для дитини створені належні житлово-побутові умови для проживання, розвитку та навчання, а саме: житлова площа квартири складає 78 кв.м., вона має сучасний ремонт, побутову техніку, у квартирі для дитини відведено окрему кімнату, яку облаштовано необхідними меблями та побутовими приладами, особисті речі відповідають статі та віку дитини, забезпечено належний санітарно-гігієнічний стан житла. Зі слів матері, батько дітей ОСОБА_2 чинить постійні перешкоди у спілкуванні та вихованні синів, а вона любить дітей та сумує за ними (том 2 а.с. 26).

З даних довідки №32 від 11 травня 2021 року убачається, що ОСОБА_2 з 01 червня 2016 року працює в Управлінні з продажу в будівельному секторі ТОВ «Метінвест_СМЦ», його заробітна плата за період з 01 листопада 2020 року по 30 квітня 2021 року складає 1 909 246,32 грн (том 1 а.с. 13).

Відповідно до даних сертифікатів про проходження наркологічного та психіатричного оглядів, та довідки МВС України позивач ОСОБА_2 здоровий та до кримінальної відповідальності не притягувався (том 1 а.с. 13, 15, 16).

ОСОБА_1 працює у ТОВ «Топіар» з 03 червня 2019 року на посаді Менеджера проектів та позитивно характеризується за місцем роботи, має сукупний дохід за період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року 36 077,18 грн (том 1 а.с. 117, 118, 119).

З даних протоколу психоконсультаційного дослідження від 21 вересня 2016 року установлено, що ОСОБА_3 прив`язаний до обох батьків, але відчуває злість на обох батьків за те, що вони прийняли рішення не проживати разом. Фантазує про те, що таке рішення може змінитись найближчим часом і батьки помиряться. Проявляє роздратування, коли мова йде про розлучення, намагається зробити батьків винними у тому, що вони не хочуть миритись (том 1 а.с. 98).

З даних протоколу психоконсультаційного дослідження від 30 листопада 2016 року установлено, що відносини у ОСОБА_3 з мамою близькі, довірливі. Батько виступає як авторитет, якого потрібно слухатись. В процесі проведення методики Рене, Жиля вказує своє місце завжди поруч з мамою. У виборі між батьками, вибирає місце ближче до матері. Проявляє ознаки тривоги та страху, коли говорить про батька, замикається (том 1 а.с. 99).

З даних висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Золочівської сільської ради щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, затвердженого рішенням виконавчого комітету Золочівської сільської ради №180 від 30 серпня 2021 року, установлено, що орган опіки та піклування уважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 (том 1 а.с.78).

З даних висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, затвердженого рішенням виконавчого комітету Золочівської сільської ради №53 від 23 червня 2022 року, установлено, що орган опіки та піклування уважає, що обидва з батьків мають спроможність забезпечити потреби дитини і мають право приймати участь у вихованні дитини. При винесенні рішення орган опіки та піклування поклався на думку суду та просив прийняти рішення на підставі наявних у справі матеріалів та врахувати права та інтереси дитини (том 2 а.с. 80-84).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2023 року за клопотанням ОСОБА_1 з метою повного і всебічного з`ясування обставин у справі призначено судову психологічну експертизу. На вирішення експерту поставлено такі питання:

- Чи збережено дитячо-батьківський зв`язок між матір`ю ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким є ставлення сина до матері та чим дитина його обґрунтовує?

- Чи мають місце ознаки формування батьком ОСОБА_2 у дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , негативного сприйняття та ставлення до матері ОСОБА_1 з метою психологічного відчуження сина від матері? (том 3 а.с. 33-36).

Відповідно до даних висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України А.С. Сучко №СЕ-19/111-24/8270-ПС від 09 квітня 2024 року на перше питання надано висновок, згідно якого на момент дослідження психоемоційний зв`язок матері та дитини порушений. Особливості ставлення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до матері ОСОБА_1 - негативне на вербальному та емоційному рівнях. Особливості та характер стосунків дитини з матір`ю характеризуються порушеною прихильністю, наявним емоційним відторгненням, дистанціюванням, відсутністю позитивного емоційного зв`язку, що може бути обумовлено недовірою та образою на матір, ознаками пережитого негативного досвіду в минулому, пов`язаного з поведінкою матері ОСОБА_12 ; відсутністю тривалий період матері в житті дитини, не залученістю її в процес виховання. Виявлені ознаки залучення ОСОБА_3 в тривалий емоційний конфлікт між батьками, що впливає на формування у нього негативного образу матері, порушує взаємовідносини з матір`ю та чинить негативний вплив на подальший особистісний та емоційний розвиток ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

По другому питанню експерт вказала, що під час дослідження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були виявлені поведінкові прояви дитини, що вказують на відчуження матері ОСОБА_1 . Виявлені ознаки з великою ймовірністю обумовлені тривалим проживанням дитини в сім`ї батька, участь членів родини у його повсякденному житті, а також їх емоційна залученість у процес виховання (том 3 а.с.58-71).

В судовому засіданні 16 грудня 2024 року судовий експерт ОСОБА_13 надала пояснення щодо висновку №СЕ-19/111-24/8270-ПС від 09 квітня 2024 року, у яких підтримала наданий висновок. Експерт зазначила, що на вербальному рівні дитина виражається позитивно про маму, але на емоційному рівні у неї присутній внутрішній конфлікт з мамою, оскільки дитина не знає як правильно сприймати маму. Так, дитина називає мама ОСОБА_14 . Експерт вказала, що уважає, що наразі дитина знаходиться в нормальних умовах, у яких дитині організовують дозвілля, навчання та заняття на різних секціях. Експерт вказала, що дитина не конкретизувала під час дослідження, чому не бажає спілкуватися із матір`ю. Образ негативної матері у дитини може сформувати найближче оточення дитини, у цьому випадку це батько, мама ОСОБА_14 та брат ОСОБА_4 . Експерт зазначила, що у разі бажання дитини, вона може налагодити відносини із матір`ю.

У судовому засіданні 03 березня 2025 року колегія суддів у присутності представника органу опіки та піклування Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, представника служби у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА в місті Києва та педагога заслухала думку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина повідомила, що навчається у Гнідинському ліцеї імені Петра Яцика у селі Гнідин. Поза навчанням відвідує секції з боксу, плавання, футболу. Дитина вказала, що проживає у приватному будинку, має окрему кімнату. Має добрі стосунки із братом, не дивлячись на те, що брат проживає у Чехії. Дитина вказала, що із мамою ОСОБА_12 не спілкується, оскільки не хоче, тому що кожен раз коли дитина згадує про неї у нього погані спогади. Дитина зазначила, що не спілкується із мамою. Дитина вказала, що коли мама ( ОСОБА_1 ) з татом ( ОСОБА_2 ) жили окремо в них була домовленість, що дитина на вихідних ходила до тата і просив залишитися на ночівлю, проте ОСОБА_1 не відпускала дитину. Також ОСОБА_4 пояснив, що коли він був у батька, ОСОБА_1 забороняла дитині спілкуватись з мамою ОСОБА_15 . Дитина вказала, що не хоче спілкуватися із мамою ОСОБА_16 . Вказує, що за час відсутності ОСОБА_1 йому не цікаво де його мати, чим займається.

За положеннями частини 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них проживатиме малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини 5 статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року).

Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, № 10383/09, § 79, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Тлумачення частини 2 статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

За положеннями статті 161 СК України з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини - дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері.

Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи:

«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;

по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46).

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у цій справі не установлено обставин, які давали б підстави для фактичної зміни сформованого способу життя дитини, місця проживання дитини та визначення такого з матір`ю.

Щодо посилань апеляційної скарги на дані Протоколів психоконсультаційних досліджень, згідно яких психологічне обстеження дитини ОСОБА_3 мало місце 21 вересня 2016 року та 30 листопада 2016 року, апеляційний суд зазначає, що такі виконані в 2016 року, тоді як позов пред`явлено в 2021 році, при цьому судове рішення ухвалено 25 січня 2023 року.

Апеляційний суд відхиляє посилання скаржниці на ту обставину, що ОСОБА_2 забрав в 5-річному віці сина від матері, оскільки із рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 та визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком, убачається, що відповідачка ОСОБА_1 та її представник визнали позов.

Щодо прихильності на той час дитини до матері та подальшу зміну ставлення дитини до матері, колегія суддів зауважує, що підтримка емоційного зв`язку між матір`ю та дитиною - тривалий процес, який залежить, у тому числі, від свідомого та відповідального ставлення до цього процесу того із батьків, який проживає окремо від дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо не вжиття заходів для встановлення психотипу теперішньої дружини батька дитини, особливостей її характеру, моделі виховання та впливу на ОСОБА_4 , апеляційний суд відхиляє, оскільки скаржницею не наведено обґрунтованих доводів доцільності вжиття таких заходів з огляду на обставини цієї справи. При цьому, матеріали справи не містять доказів, які свідчили б про негативний вплив теперішньої дружини позивача на ОСОБА_4 , окрім того, висловлення дитини про дружину батька, які він називає «мама ОСОБА_14 », також не дають підстав для таких висновків.

Щодо пояснень психолога ОСОБА_5 в суді першої інстанції, апеляційний суд вказує на таке.

Психолог ОСОБА_5 була допитана в судовому засіданні в апеляційній інстанції як свідок та надала пояснення, де заначила, що з дитиною ОСОБА_4 познайомилась перед судовим засідання під час заслуховування думки дитини у суді першої інстанції. Вказала, що під час спілкування із дитиною психолог помітила, що у дитини підвищувалась тривожність, коли мова йшла про матір чи мачуху. Психолог зазначила, що під час створення малюнку, дитина відобразила поруч із собою батька, мачуха зображена на відстані. Психолог вказала, що найближчі емоційні відносини у дитини склались із старшим братом, який на теперішній час перебуває за кордоном. Те, як ОСОБА_4 розташовував фігури та зображував свідчить про те, що дитина не має можливості спілкуватися із матір`ю та не має емоційного досвіду. Психолог вказала, що відсутність емоційного досвіду спілкування із матір`ю замінено настановами батька. Психолог вказала, що на її думку питання щодо емоційної прихильності до одного з батьків потребує більш детального дослідження.

Аналізуючи усі зібрані у справі докази, у тому числі і дані висновку експертизи, призначеної апеляційним судом, а також ураховуючи думку дитини, апеляційний суд робить висновок про те, що пояснення психолога ОСОБА_5 не суперечать висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що заслуховування думки дитини не є джерелом отримання інформації, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

Отже, законодавець визначив, що умовою постановлення судом рішення всупереч думки дитини, яка може її висловити, є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року (дія якої, відповідно до Закону України від 03 серпня 2006 року № 69-V, поширюється зокрема на розгляд судами справ про визначення місця проживання дитини) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: - упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; - у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; - надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

У рішенні від 02 лютого 2016 року у справі «N.Ts. and Others v. Georgia», заява № 71776/12, § 72, ЄСПЛ вказував, що діти мають право на те, щоб з ними консультувалися та їх вислуховували з питань, що їх стосуються. Зокрема по мірі того, як діти дорослішають, і з плином часу вони можуть формулювати власну думку про свій контакт (спілкування) з батьками, суди повинні приділяти належну увагу їхнім поглядам і почуттям, а також праву на повагу до їхнього приватного життя.

У справі "Ген та інші проти України" (рішення ЄСПЛ від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19, 42767/19, пункт 66) суд зазначив, що право дитини висловлювати власні погляди не потрібно тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю.

Отже, з огляду на право дитини бути вислуханою способами забезпечення реалізації такого права у справах, зокрема щодо визначення способу участі у вихованні дитини, можуть бути: заслуховування думки безпосередньо від дитини в залі судового засідання; отримання інформації щодо думки дитини з висновку органу опіки і піклування, експерта та / або спеціаліста.

Колегія суддів зауважує, що процесуальний закон не містить спеціальних норм, які б регулювали порядок заслуховування думки дитини у спорах щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном, що передбачено статтею 171 СК України, тому керується загальними приписами цивільного процесуального законодавства з урахуванням міжнародних актів та законодавства у сфері захист прав дітей.

У пункті 112 Керівних принципів Комітету Міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, прийнятих Комітетом міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, зазначено, що діти мають право висловлювати свої погляди і думки з будь-якого питання або справи, які стосуються або впливають на них. Вони повинні бути в змозі зробити це незалежно від їхнього віку, в безпечному середовищі, з повагою до їх особистості. Вони повинні відчувати себе вільно, коли вони говорять з суддею або іншим посадовим особам. Це може потребувати, щоб судді уникали деяких формальностей, наприклад, носіння перуки і мантії або заслуховування дитини в самому залі суду; як приклад, може бути корисно заслухати дитину в кабінеті судді.

Тобто суд під час заслуховування думки дитини створює умови, які будуть безпечні, комфортні, не злякають дитину, дадуть їй змогу говорити і висловлюватись вільно.

У постанові Верховного Суду від 16 лютого 2024 року у справі №465/6496/19 зазначено таке: "… Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України "Про охорону дитинства").

Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції…".

Апеляційний суд звертає увагу, що дитина є суб`єктом права і, незважаючи на неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав, до основних із яких належить право, із досягненням відповідного рівня соціального та особистісного розвитку (достатнього рівня розуміння), вільно висловлювати свою думку щодо питань, які стосуються її життя, та право бути почутою будь-яким органом чи особою, уповноваженою на вирішення цих питань.

Закріплення вказаних прав у національному та міжнародному законодавстві підкреслює, що дитина має право на повагу до свого приватного життя, а суд не може допускати свавільного втручання у права дитини.

У розглядуваній справі з урахуванням віку дитини (11 років на час ухвалення рішення судом першої інстанції та 13 років на час ухвалення постанови апеляційним судом), положень статті 29 ЦК України, статті 160 СК України, вищенаведених норм міжнародного законодавства, вочевидь думка ОСОБА_4 має важливе значення для вирішення спору.

У цій справі судом першої інстанції була заслухана думка дитини, проте колегія суддів уважала за доцільне безпосередньо почути дитину, ураховуючи, зокрема, тривалість перебування справи в судах, дорослішання дитини та, у зв`язку із цим, можливість більш свідомо формулювати власну думку про свій контакт (спілкування) з батьками.

З метою створення дитині комфортних умов для бесіди колегією суддів було ухвалено заслухати думку дитини у присутності педагога (класного керівника), а також представників органу опіки та піклування, проте за відсутності обох батьків та їх представників.

Заслухавши дитину, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 відповідав впевнено, послідовно, висловлював думку із посиланням на конкретні життєві обставини, отже, у суду відсутні сумніви, що висловлена дитиною думка була вільною та свідомою. При цьому, дитини висловлювалась фразами, які відповідають його віку, тобто «не дорослими фразами», що свідчить про відсутність впливу дорослих осіб на формування або спотворення його думки.

Педагог ОСОБА_17 , будучи присутньою при заслуховуванні дитини, зазначила, що дитина добре навчається, комунікабельна.

Обставини справи дають підстави для висновку, що висловлене ОСОБА_4 бажання проживати з батьком має бути враховано як таке, що відповідає дослідженим у справі доказам у їх сукупності.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд констатує, що з урахуванням обставин цієї справи суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що місце проживання дитини має бути визначено разом із батьком.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд першої інстанції при вирішенні спору надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини.

Апеляційний суд зазначає, що визначення місця проживання дитини з батьком не має впливати на реалізацію матір`ю своїх прав щодо участі у вихованні сина, а очевидний конфлікт між батьками дитини перешкоджати у реалізації матір`ю прав щодо участі у повноцінному вихованні та розвитку дитини.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 25 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова