Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Зайцева А. Ю.
справа № 465/4824/21
провадження № 61-5259св24
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ «Укргазбанк»), ОСОБА_3 , Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), приватного виконавця виконавчого округу Львівської області (далі - приватний виконавець) Білецького І. М. про визнання недійсними електронних торгів, протоколу та акта про проведення електронних торгів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання права власності на 1/2 транспортного засобу, витребування транспортного засобу з володіння добросовісного набувача.
Позов мотивований тим, що 23 квітня 1993 року між позивачкою і ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, за час якого вони 02 січня 2020 року придбали і 03 січня 2020 року зареєстрували на ім`я ОСОБА_2 транспортний засіб марки «Mercedes-Benz GLE 350D», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору.
Згідно з протоколом проведення електронних торгів від 11 червня 2021 року № 542366 ДП «Сетам» реалізовано учаснику № 42 ОСОБА_3 вказаний транспортний засіб (реєстраційний номер лота 435260) за ціною 1 981 031,25 грн та надано термін для сплати коштів за придбаний лот до 29 червня 2021 року.
Позивачка зазначала, що транспортний засіб був об`єктом спільної сумісної власності подружжя і був примусово відчужений у процедурі виконавчого провадження за рішенням суду, у якому ОСОБА_1 не є боржником, без виділення частки із майна подружжя та без згоди подружжя.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила визнати недійсними електронні торги, проведені ДП «Сетам» 11 червня 2021 року із реалізації арештованого майна за лотом № 435260, а саме транспортного засобу марки «Mercedes-Benz GLE 350D», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, об`єм двигуна - 2 925 см куб., дизель; визнати недійсним протокол № 542366 проведення електронних торгів від 11 червня 2021 року з реалізації арештованого майна за лотом № 435260; визнати недійсним акт від 18 червня 2021 року про проведенні електронні торги; визнати за нею право власності на 1/2 транспортного засобу «Mercedes-Benz GLE 350D», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, об`єм двигуна - 2 925 см куб., дизель; визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Mercedes-Benz GLE 350D», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, об`єм двигуна - 2 925 см куб., дизель, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що видане на ім`я ОСОБА_3 ; витребувати з володіння ОСОБА_3 автомобіль «Mercedes-Benz GLE 350D», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, об`єм двигуна - 2 925 см. куб., дизель.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відчуження належної позивачці частки у спільному майні на публічних торгах без її згоди не порушує її право як співвласника цього майна. До того ж жодних порушень правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивачки такими діями, позивачка не довела і суд не встановив. Із цих підстав суд відмовив у задоволенні похідних вимог про визнання права власності на 1/2 транспортного засобу; визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що видане на ім`я ОСОБА_3 , та витребування з володіння ОСОБА_3 спірного автомобіля.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним протоколу № 542366 проведення електронних торгів 11 червня 2021 року та визнання недійсним акта від 18 червня 2021 року про проведені електронні торги, суд першої інстанції, застосувавши висновки, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21), зазначив, що ці вимоги є неналежним та неефективним способом захисту.

Постановою Львівського апеляційного суду від 04 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 липня 2023 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсними електронні торги, проведені ДП «Сетам» 11 червня 2021 року з реалізації арештованого майна за лотом № 435260, а саме: транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 350D», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , сірого кольору, об`єм двигуна - 2 925 см куб., дизель; протокол № 542366 проведення електронних торгів від 11 червня 2021 року із реалізації арештованого майна за лотом № 435260; акт про проведення електронних торгів арештованого нерухомого майна від 18 червня 2021 року, затверджений приватним виконавцем Білецьким І. М.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Mercedes-Benz GLE 350D», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 сірого кольору, об`єм двигуна - 2 925 см куб., дизель, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що видане на ім`я ОСОБА_3 .

Витребувано з володіння ОСОБА_3 транспортний засіб «Mercedes-Benz GLE 350D», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , сірого кольору, об`єм двигуна 2 925 см куб., дизель та передано його ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки частка і позивачки, і відповідача ОСОБА_2 у спірному майні не була виділена, тобто не набула статусу самостійного об`єкта нерухомості в передбаченому законом порядку, то вона не могла бути реалізована на відкритих торгах. Таким чином, реалізація всього майна, в якому була і частка позивачки, не відповідає закону та порушує її права як співвласника цього майна, що є неприпустимим.

Оскільки спірне майно вибуло з володіння позивачки поза її волею, на підставі відкритих торгів, які слід визнати недійсними, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 спірного автомобіля.

Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року доповнено постанову Львівського апеляційного суду від 04 березня 2024 року абзацом, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортного засобу Mercedes-Benz GLE 350D», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , сірого кольору, об`єм двигуна 2 925 см куб., дизель.

Додаткова постанова мотивована тим, що суд, задовольняючи позов, виходив з того, що спірний автомобіль набуто сторонами у шлюбі за спільні кошти подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 02 січня 2020 року, а тому такий є спільним майном подружжя, частки якого є рівними. Однак у резолютивній частині постанови суд не зазначив результат розгляду позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спірного автомобіля, що відповідно до статті 270 ЦПК України є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 23 квітня 2025 рокукасаційні скарги представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича - Кусого Андрія Васильовича і Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнив частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 04 березня 2024 року та додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року скасував.

Залишив в силі рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 липня 2023 року, змінивши його мотивувальну частину шляхом викладення її в редакції цієї постанови, та додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 серпня 2023 року.

Верховний Суд мотивував постанову тим, що апеляційний суд дійшов неправильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, а суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову дійшов правильного по суті висновку, проте помилився щодо мотивів відмови, оскільки права та інтереси позивача як іншого співвласника, який не є боржником, у спільній частковій власності на неподільну річ мають захищатися шляхом виплати компенсації від недобросовісного співвласника, який не повідомив виконавця та/або кредитора (стягувача) про наявність правового режиму спільної часткової власності на рухомі неподільні речі.

Не можу погодитись із такими висновками колегії суддів, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Європейська конвенція з прав людини у статті 6 також гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Європейської конвенції з прав людини, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Отже, право, зокрема власника майна, на звернення до суду за захистом свого права власності гарантовані як Основним законом так і Європейською конвенцією. Забезпечення судами його реалізації відповідатиме основному принципу цивільного судочинства - верховенство права.

У цій справі суди встановили, що сторони під час шлюбу 02 січня 2020 року придбали транспортний засіб марки «Mercedes-Benz GLE 350D», 2019 року випуску, який 03 січня 2020 року зареєстрували на ім`я ОСОБА_2 .

Оскільки транспортний засіб набутий подружжям за час шлюбу він в силу статті 60 Сімейного кодексу України вважається їх спільним сумісним майном, а тому відповідно до статті 63 СК України у праві власності на це майно належить позивачу.

Разом з цим, на електронних торгах, які відбулися 11 червня 2021 року на виконання рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_2 було продано спірний автомобіль, 1/2 якого також належить іншій особі - позивачу.

Сталою є позиція Верховного Суду, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів.

Такі способи захисту, як визнання правочину недійсним та визнання права визначені статтею 16 ЦК України, а тому є належними, сталими та зрозумілими.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Обов`язок суду захистити порушене право у спосіб який передбачений законом визначено у частині першої статті 5 ЦПК України, згідно якої, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У цій справі позивач маючу на меті повернути своє майно звернулась з позовом про визнання недійсним правочину (електронних торгів) за яким була позбавлена майна (1/2 частини автомобіля), при тому, що не мала жодних зобов`язань на виконання яких відбувся примусовий продаж майна у процедурі виконавчого провадження.

Апеляційний суд позов в цій частині розглянув по суті заявлених вимог та задовольнив, що відповідає завданням цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини друга, третя статті 2 ЦПК України).

Разом з тим, колегія суддів Верховного Суду вважала, що позивач не має права на судовий захист у визначений нею спосіб (визнання правочину недійсним, визнання права власності), а може лише вимагати в майбутньому виплати компенсації від іншого співвласника ОСОБА_2 , який є недобросовісним тому що не повідомив виконавця та/або кредитора (стягувача) про наявність правового режиму спільної часткової власності.

Очевидно, що за рішенням апеляційного суду відбувся ефективний судовий захист порушеного права, позивач повернула належне їй майно на яке було визнано й право власності. Натомість за рішенням колегії суддів позивач остаточно позбавилась права власності на належне їй майно не маючи жодних зобов`язань перед кредитором, без відповідної сатисфакції та з пропозицією примарного захисту у майбутньому - виплати компенсації від іншого співвласника, який має лише борги та навряд колись її реально виплатить.

У справі «Ukrkava, TOV v. Ukraine» Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) виніс рішення 06.02.2025 року, у якому вкотре повторює, що право на справедливий судовий розгляд має тлумачитися у світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних держав. Так, одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, гарантує певну стабільність у правових ситуаціях і сприяє довірі суспільства до судів. З іншого боку, існування суперечливих судових рішень може створити стан правової невизначеності, що може знизити довіру громадськості до судової системи, тоді як така довіра, безумовно, є одним з найважливіших компонентів правової держави (див. рішення від 20.10.2011 у справі «Nejdet Sahin and Perihan Sahin v. Turkey», №13279/05, п.57, з подальшими посиланнями). Крім того, це суперечило б принципу правової визначеності, закріпленому в Конвенції, якби національні суди могли приймати рішення всупереч закону і таким чином непередбачувано тлумачити положення національного законодавства, ґрунтуючись на абстрактному твердженні поза будь-яким розумним суддівським розсудом (див., mutatis mutandis, рішення від 9.04.2013 у справах «Andelkovic v. Serbia», №1401/08, п.27, та від 19.11.2020 «Pantalon v. Croatia», № 2953/14, п.52).

Судова практика щодо оскарження заінтересованою особою правочинів за якими вона позбавлялась майна з метою його повернення була сталою більше двох десятиліть. Наразі колегії суддів Верховного Суду ні у цій справі ні у справі на яку посилались у постанові не навели переконливих мотивів радикальної зміни судової практики та нового тлумачення прав власника майна на його повернення в разі безпідставного продажу з торгів за зобов`язаннями іншої особи. Поклали на співвласника майна - позивача юридичну відповідальність за зобов`язаннями іншого співвласника - відповідача та поставили в залежність право власника на повернення свого майна від вчинення/невчинення дій іншою особою - боржником у виконавчому провадженні (неповідомлення виконавця, стягувача про іншого співвласника майна). Не розглянув суд і вплив свого нового тлумачення на вже існуючі ситуації і, отже, на правову визначеність.

Враховуючи фундаментальні принципи як вітчизняного законодавства так і міжнародного права, що кожна особа має право на судовий захист своїх порушених прав, зокрема і права власності, ці права гарантуються та захищаються державою, відмова позивачу як співвласнику майна на оскарження правочину за яким позивача позбавлено права власності, із зазначених вище мотивів, не відповідає принципу верховенства права, правової визначеності, вищенаведеним нормам законів так і статтям 6, 13, статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини.

Суддя А. Ю. Зайцев