КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 362/2810/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7775/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Саліхова В.В., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Марченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Марчук О.Л., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року директор ТОВ «Коллект Центр» Мостовенко О.І. звернувся до суду з вказаною позовною заявою, на обґрунтування якої зазначав, що

09.11.2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 було укладено договір банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1046/82/0471266, відповідно до умов якого Банк відкрив позичальнику картковий рахунок з кредитним лімітом в розмірі 72 648,62 грн., позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 09.11.2024 року та сплатити проценти за користування кредитними котами в розмірі 35,3 %.

21.02.2022 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 114/2-48, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитним договорами ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у т.ч. за кредитним договором № 014/1046/82/0471266 від 09.11.2018 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 .

Вказував, що Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надав позичальнику кредитні кошти в порядку передбаченому умовами кредитного договору. Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплати відсотків за наведеним кредитним договором не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 08.04.2024 року в розмірі 148097,22 грн., з яких 64483,34 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 55 300,93 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 28312,95 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості).

Враховуючи викладене, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 014/1046/82/0471266 від 09.11.2018 року в розмірі 148097,22 грн., а також 3028 грн. судового збору та 25 000 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 1-3).

18 червня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_1 , в якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог. На обґрунтування зазначала, що наприкінці 2018 року між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 014/1046/82/0471266, договір діє до 09.11.2024 року. Відповідач стверджувала, що вказаний договір укладений нею на пропозиції її знайомої ОСОБА_2 , яка отримала кредитні кошти та мала сама погашати кредит. До відкриття судового провадження, відповідач жодних повідомлень про невиконання умов договору не отримувала і вважала, що він виконується в повному обсязі.

Зазначала, що відступлення прав вимоги відбулось з суттєвим порушенням умов договору та вимог діючого законодавства. Так, п. 8.3. кредитного договору та ч. 1 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено порядок відступлення прав вимоги за договором про споживчий кредит, відповідно до якого кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучив колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості повідомити споживача у спосіб, визначений частиною першою статті 25 цього Закону та передбачений договором про споживчий кредит, про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію. Після виконання таких дій до нового кредитора переходять усі права та обов`язки позичальника (ч. 3 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування»). В даному випадку повідомлення споживача не відбулось у зв`язку з чим ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» не набули права вимоги до кредитодавця.

Крім того, позивач звернувся з заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, з якої вбачається, що позивач просив стягнути залишок несплаченого боргу за увесь час дії договору. Однак, договір діє до 09.11.2024 року. Тобто, позивач бажає, щоб споживач достроково виконав кредитні зобов`язання. Порядок дострокового виконання кредитором зобов`язань визначений ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», а саме у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо боржник не виконав зазначену вимогу - кредитодавець може звернутись до суду з позовом про дострокове виконання кредитного договору. Таким чином, навіть при наявності повноважень кредитодавця у заявника, він обрав невірний спосіб захисту.

Посилалась на те, що заявлені у позовній заяві суми боргу позивач жодним чином не обґрунтовує, визначені ним суми суперечать поданим суду документам.

Також, вказувала, що твердження позивача, що АО «ЛіГАЛ АССІСТАНС» 2 години надавали позивачу усні консультації, 2 години готували пропозиції та протягом 5 годин складали позовну заяву не відповідають якості поданого позову. Платіжне доручення про перерахування коштів на рахунок АО не можна вважати належним підтвердження понесених витрат, оскільки з нього не вбачається, що саме за складання позовної заяви у даній справі сплачені кошти. Позивач не надав доказів виконаних ним робіт. Доказів тривалості та видів надання правничої допомоги, доказів які б свідчили про обґрунтованість визначеного розміру витрат понесених стороною на правничу допомогу даній справі (а.с. 65-70).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2025 року позов задоволено.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» грошові кошти в сумі 148 097 гривень 22 копійки та 28 028 гривень 00 копійок у відшкодування судових витрат (а.с. 96-97).

Не погодившись з рішенням районного суду, 03 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 103-111, 124-132).

В обґрунтування апеляційної скарги посилалась на доводи, зазначені в відзиві на позовну заяву. Вказувала, що судом першої інстанції проігноровані положення ст.ст. 133, 141 та 175 ЦПК України та факт надання до суду недостовірних доказів. Всупереч дослідженим у судовому засіданні документам, які свідчать про суттєве порушення умов договору та вимог діючого законодавства при відступленні прав вимоги, суд першої інстанції вважав звернення позивача до суду обґрунтованим, хоча вимоги ст. 516 ЦК України вказують на зворотне. Посилання суду, що положення ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» спростовують позицію відповідача не відповідає дійсності, оскільки ч. 1 цієї статті містить пряме посилання на положення ЦК України при відступленні прав вимоги. Крім того, відповідачем було вказано, що споживачем було сплачено кошти на рахунок банку в розмірі 118 375,19 грн. за період з 2018 по лютий 2022 року, однак суд стверджує, що такі відомості не доведені (а.с. 103-111, 124-132).

26 березня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від керівника ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М., в якому остання просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 143-147).

Протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 23 квітня 2025 року здійснено заміну суддів Борисової О.В., Ратнікової В.М., у зв`язку з їх відпусткою, на суддів Саліхова В.В., Фінагеєва В.О. (а.с. 114, 150-151).

Особи, якіберуть участьу справідо судуне прибули,про часта місцерозгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивач ТОВ «Коллект Центр» про розгляд справи апеляційним судом 24 квітня 2025 року був сповіщений 25 березня 2025 року про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення уповноваженій особі ТОВ «Коллект Центр» судового повідомлення апеляційного суду. Відповідачка ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом 24 квітня 2025 року була сповіщена 05 квітня 2025 року, тобто завчасно і належним чином, про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення адресату (відповідачці ОСОБА_1 ) під особистий підпис судового повідомлення апеляційного суду. Крім того, відповідачка ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом була сповіщена телефонограмою із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення про що у справі є докази (а.с. 138, 148-149, 152).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 09 листопада 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1046/82/0471266 (а.с. 5-7).

Відповідно до умов Договору кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені договором (п. 1.1. договору).

Сума кредиту становить 72 648,62 грн. ( з пп. 1.1.1 договору).

Відповідно до п. 1.1.2 мета отримання кредиту: 1.1.2.1. на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежно професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в розмірі 21957,61 грн.; 1.1.2.2. на сплату страхового платежу на користь страховика в розмірі 7 148,62 грн; 1.1.2.3. на погашення заборгованості позичальника перед кредитором в розмірі 43 542,39 грн. № 1 від 26.02.2018 р.

Дата надання кредиту - 09 листопада 2018 року (пп. 1.1.3 договору).

Згідно з пп. 1.1.5 договору, дата повного погашення кредиту 09 листопада 2024 року.

Згідно з пп. 1.1.6, строк кредиту 72 місяці з дати надання кредиту.

Згідно з пп. 1.1.7 договору, процентна ставка - фіксована, становить 35,3 % річних (може бути змінена за згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до договору).

Надання кредиту здійснюється на підставі договору в дату надання кредиту у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) суми кредиту на поточний рахунок. Кошти в розмірі, зазначеному в підпункті 1.1.2.2. пункту 1.1. договору направляються страховику в якості страхового платежу згідно з п. 4.6. договору. Позичальник договором доручає кредитору здійснити в дату надання кредиту договірне списання коштів в розмірі, визначеному в підпункті 1.1.2.1. пункту 1.1. договору, з поточного рахунку на КР. Договірне списання здійснюється на підставі меморіального ордера кредитора. Позичальник договором доручає кредитору здійснити в дату надання кредиту договірне списання коштів в розмірі, зазначеному в підпункті 1.1.2.3. підпункту 1.1. договору, з поточного рахунку на рахунок кредитора № НОМЕР_1 з метою погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 1 від 26.02.18 р. Кредитор є отримувачем коштів по договірному списанню. Списання коштів здійснюється на підставі меморіального ордера (п. 1.3. договору).

Згідно з п. 2.1., 2.2. договору, проценти за користування кредитом сплачуються позичальником кредитору у складі щомісячного ануїтентного платежу, вказаного у Графіку, і розраховуються, виходячи з процентної ставки, передбаченої підпунктом 1.1.8 пункту 1.1. договору. Проценти нараховуються щомісяця на фактичний залишок заборгованості за весь строк користування кредитом, включаючи день надання кредиту, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод факт/факт). Проценти підлягають сплаті позичальником у складі ануїтетних платежів в порядку, визначеному статтею 3 договору.

Пунктами 8.1 договору передбачено, що кредитор у встановленому законодавством України порядку має право без згоди позичальника відступити свої права вимоги за договором будь-якій особі або обтяжити ці права будь-яким чином.

У разі відступлення прав вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки кредитора за договором, що випливають з розділу І договору, в повному обсязі, у тому числі право вимоги повернення кредиту, процентів за користування ним, пені. При цьому, новий кредитом, якому було відступлено право вимоги за договором стає вигодонабувачем для отримання страхових виплат за договором (п. 8.2 договору).

Згідно з п. 8.3. договору, кредитор повідомляє позичальника про факт відступлення права вимоги шляхом відправлення повідомлення рекомендованим листом за адресою позичальника, зазначеною в договорі або повідомленою кредитору позичальником в порядку, визначеному договором. Обов`язок кредитора щодо повідомлення позичальника про відступлення вважається належно виконаним за наявності відмітки (квитанції) поштового відправлення про направлення відповідного повідомлення за останньою відомою кредитору згідно умов договору адресою позичальника.

Відповідно до Додатку № 1 сторонами визначений графік платежів за кредитним договором № 014/1046/82/0471266 від 09.11.2018 року (а.с. 10, зворот - 11).

В Додатку № 2 до договору міститься розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, з якого вбачається, що загальна вартість кредиту 175 352,90 грн., загальна річна процентна ставка 35,30 % (а.с. 12, зворот).

До позовної заяви також надано копію заяви-анкету для отримання готівкового кредиту «Кредит готівкою для найкращий клієнтів банку» від 09.11.2018 року (а.с. 7-8), копію паспорту споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою» (а.с. 8-9), копію додатку до паспорту споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою» (а.с. 9-10).

Згідно виписки по рахунку АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 05.03.2024 року, 09.11.2018 року видано кредит ОСОБА_1 згідно договору № 014/1046/82/0471266 від 09.11.2018 року у сумі 72 648,62 грн. (а.с. 13-20).

Відтак, надані позивачем документи підтверджують факт укладення між сторонами договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1046/82/0471266 від 09.11.2018 року та погодження істотних умов договору.

При цьому, відповідачка у відзиві на позовну заяву не заперечувала факту укладення вказаного договору з АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта ОСОБА_1 , що вказаний кредитний договір вона уклала на пропозицію її знайомої ОСОБА_2 , яка і отримала кредитні кошти, оскільки з виписки по рахунку АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 05.03.2024 року, вбачається, що на особовий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2 09.11.2018 року видано кредит згідно договору № 014/1046/82/0471266 від 09.11.2018 року у сумі 72 648,62 грн. (а.с. 13-20). Доказів на підтвердження того, що вказаний кредитний рахунок не належить відповідачці остання до суду не надала та не спростувала факт отримання нею кредитних коштів.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач посилався на те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором № 014/1046/82/0471266від 09.11.2018 року станом на 08.04.2024 року становить 148 097,22 грн. з яких 64 483,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 83 613,88 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 24).

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_1 зазначала, що у нового кредитора не виникло права вимоги до відповідачки за договором № 014/1046/82/0471266від 09.11.2018 року, оскільки відповідачку не було повідомлено про відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Вердикт Капітал» та від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр».

Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2022 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір відступлення права вимоги № 114/2-48 (а.с. 25-26).

Згідно пункту 2.1 вказаного договору, первісний кредитор передає, (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредиторові права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (портфель заборгованості).

Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в Додатку 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 2.2. договору, відступлення новому кредитору зазначених в попередньому реєстрі боржників (Додаток № 1 до договору) прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором п. 3.2. договору, та з моменту підписання сторонами Реєстру боржників, складених за формою, наведеною в Додатку №2 до договору. Сторони погодили, що Реєстр боржників підписується сторонами не пізніше 5 робочих днів з дати підписання договору та попереднього реєстру боржників.

Відповідно до п. 2.3 договору відступлення прав вимоги, внаслідок передач (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимоги від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідривно та без можливості зворотного відступлення…

Згідно з п. 2.6. договору, відступлення прав вимоги за договором здійснюється без згоди боржників за кредитними договорами та/або поручителів за договорами забезпечення.

У зв`язку з відступлення прав вимоги, в дату відступлення прав вимоги первісний кредитор вважається таким, що відступив та передав, а новий кредитор таким, що прийняв та набув всіх прав первісного кредитора за договорами забезпечення (п. 2.8. договору).

Загальна вартість прав вимоги за договором становить 1 173 419 грн. 45 коп. (п. 3.1. договору).

В матеріалах справи міститься платіжне доручення № 033320000 від 21.02.2022 року про сплату ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 173 419,45 грн. згідно договору відступлення прав вимоги № 114/2-48 від 21.02.2020 року (а.с. 29).

Згідно розрахунку заборгованості, здійсненого АТ «Райффайзен Банк», за договором № 014/1046/82/0471266від 09.11.2018 року, станом на 22.02.2022 року, заборгованість відповідача складає 99 640,92 грн., з яких 64 483,24 грн. - заборгованість за кредитом та 34 346,86 грн. заборгованості за відсотками (а.с. 21-22).

Відповідно до реєстру боржників від 09.03.2022 року до договору про відступлення права вимоги № 114/2-48 від 21.02.2022 року, заборгованість ОСОБА_1 становила 99 640,92 грн. та складалася із заборгованості по тілу кредиту в сумі 64 483,34 грн. та заборгованості по відсотках в сумі 35 157,68 грн. (а.с. 27).

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 (а.с. 31-33).

Відповідно до п. 2.1. вказаного договору, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором.

Згідно п.5.2 Розділу 5 договору право вимоги до боржників за договорами переходить до фактора з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому вигляді (Додаток № 4).

З акту приймання-передачі реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року, вбачається, що такий був підписаний між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 10 січня 2023 року (а.с. 33, зворот).

Згідно розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за договором № 014/1046/82/0471266від 09.11.2018 року, станом на 10.01.2023 року, заборгованість відповідача за договором складає 119 784,27 грн., з яких 64 483,34 грн. заборгованості за тілом кредиту та 20 143,35 грн. заборгованості за відсотками (а.с. 23).

Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог від 10.01.2023 року, заборгованість ОСОБА_1 становила 119 784,27 грн. та складалася із заборгованості по тілу кредиту в сумі 64 483,34 грн. та заборгованості по нарахованих відсотках в сумі 55 300,93 грн. (а.с. 34-35).

Враховуючи викладене, позивачем доведено набуття права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 014/1046/82/0471266 від 09.11.2018 року. Вказані договори факторингу є чинним, їх дійсність відповідачем не оспорено.

Посилання відповідача, що позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження повідомлення боржника про відступлення прав вимоги, а тому ТОВ «Коллект Центр» не отримав прав позикодавця, колегія суддів відхиляє, оскілки саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора (Постанова КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі №278/1679/13-ц).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що норма частини першої статті 18 Закону України «Про споживче кредитування» (на яку також посилається відповідачка), не скасовує відступлення права вимоги якщо кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору, не виконав свій обов`язок протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору, повідомити споживача у спосіб, визначений частиною першою статті 25 цього закону та передбачений договором про споживчий кредит, про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію відповідно (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв`язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти).

Також, колегія суддів відхиляє посилання апелянта, що позивачем не було направлено на адресу відповідача досудову вимогу, а відтак, у позивача не виникло право на дострокове виконання кредитного договору, оскільки з позовної заяви вбачається, що позивач, звертаючись до суду 22.04.2024 року, просив стягнути заборгованість з відповідача станом на 08.04.2024 року, відтак, позивачем не заявлялось вимог дострокового виконання договірних зобов`язань, оскільки на час звернення у суд з позовом позивач набув право на стягнення поточної заборгованості станом на 08.04.2024 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором № 014/1046/82/0471266 від 09.11.2018 рокустаном на 08.04.2024 року становить 148 097,22 грн. з яких 64 483,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 83 613,88 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 24).

При цьому, після набуття прав вимоги за вказаним договором, позивачем правомірно здійснювалось нарахування заборгованості за відсотками, оскільки відповідно до відповідно до п. 2.3 договору відступлення прав вимоги № 114/2-48 від 22.02.2022 року, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимоги від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідривно та без можливості зворотного відступлення.

Крім того, п. 5.4 договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів та/чи процентів, за прострочення виконання грошового зобов`язання (відповідно до ст.. 625 ЦК України) за договорами позики (кредитними договорами) (в тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені первісним кредитором) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів позики (кредитних договорів) (а.с. 32, зворот).

Наведене свідчить, що при відступлені права вимоги за кредитним договором від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Вердикт Капітал» та від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» останні в межах переданих їм прав мали повноваження щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами в період строку дії кредитного договору.

Твердження відповідачки про те, що позивач не довів належними доказами розмір заборгованості за кредитними договорами на увагу не заслуговують.

Надані позивачем виписка по рахунку та розрахунки заборгованості підтверджують наявність у відповідачки заборгованості за договором банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1046/82/0471266 від 09.11.2018 року у розмірі 148 097,22 грн.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Враховуючи, що відповідач не надала до суду доказів на підтвердження виконання зобов`язань за договором банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1046/82/0471266 від 09.11.2018 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем в суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач ТОВ «Коллект Центр» надав до суду першої інстанції наступні докази: договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023, укладений між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» в особі керуючого партнера Бурдюг Т.В. та позивачем ТОВ «Коллект Центр» (а.с. 47-48); витяг з Акту № 4 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024 року (а.с. 52); заявку на надання юридичної допомоги № 84 від 01.03.2024 року (а.с. 51) та платіжну інструкцію від 15.03.2024 № 0 (а.с. 50).

Пунктом 1.1. Договору № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 визначено, що клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах передбачених цим Договором.

В пункті 4.1. передбачено, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги які є невід`ємними додатками до договору.

Якщо інше не передбачено заявкою на надання юридичної допомоги, клієнт зобов`язується оплатити надані АО послуги у строк до 60 банківських днів з моменту підписання акту про надання юридичної допомоги та надання АО клієнту відповідного рахунку для оплати (п. 4.2.).

Сума визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром АО за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п. 4.5.).

В витягу з Акту № 4 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024 року зазначено перелік наданих послуг: 1) надання усної консультації з вивченням документів (4000 грн.); 2) підготовка пропозицій (2000 грн.); 3) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (15 000 грн.) (а.с. 52).

Загальна вартість послуг оцінена в сумі 25 000,00 грн, яку сторона позивача просила стягнути з відповідача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат в суді першої інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що зазначені позивачем витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: надання усної консультації з вивченням документів, підготовка пропозицій мають організаційний характер та зводяться до формування правової позиції позивача та є складовими підготовки позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги, як окремі послуги.

За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, врахувавши складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді першої інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

При цьому, враховуючи, що суд першої інстанції стягнув з відповідачки судові витрати в загальному розмірі 28 028 грн., з яких 25 000 грн. витрат на правничу допомогу та 3 028 грн. - судового збору, суд апеляційної інстанції вважає за необхіднім скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині і ухвалення нового судового рішення про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 3000 грн. та 3 028 грн. судового збору.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення лише в частині судових витрат, а тому не підлягають розподілу судові витрат за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2025 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судових витрат в розмірі 28 028 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () 3000 грн. витрат на правничу допомогу та 3 028 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

В іншій частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 25 квітня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.В. Саліхов

В.О. Фінагеєв