№ провадження 2/646/278/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2025 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі: головуючого Демченко І.М. за участю секретаря Разєнкової Т.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Мирошниченко К.П.,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав колишню дружину ОСОБА_2 щодо спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що після розірвання шлюбу у 2021 році відповідачка не приймає жодної участі у вихованні сина, не спілкується з ним та взагалі не цікавиться його розвитком, станом здоров`я, навчанням, повністю ухилилася від виконання батьківських обов`язків та нехтує своїми правами.
Ухвалою судді Демченко І.М. від 02.10.2024 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Цією ж ухвалою суду Службу у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради виключено зі складу учасників справи та залучення до участі у справі Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради та Куп`янську міську військову адміністрацію, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, та зобов`язано подати до суду письмові висновки з питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 .
16.10.2024 Службою у справах дітей Куп`янської міської військової адміністрації Харківської області за вих № 18-32/194 від 16.10.2024 подано клопотання про розгляд справи без участі її представника та зазначено про неможливість надання письмового висновку щодо розв`язання спору у зв`язку з виїздом родини з дитиною за межі Куп`янської територіальної громади, де відбулася обов`язкова евакуація в примусовий спосіб дітей з їх батьками згідно Протоколу засідання Ради оборони Харківської області № 11 від 27.10.2023.
17.03.2025 від Департаменту служб у справах дітей до суду надійшов висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав № 151 від 11.03.2025.
Ухвалою суду від 17.03.2025 підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, пояснивши, що після розірвання шлюбу у 2021 році син ОСОБА_3 залишився проживати разом з ним, колишня дружина за весь цей час жодного разу не поцікавилася долею сина, не вчиняла будь-яких дій, направлених на спілкування з ним, не допомагає матеріально та взагалі жодним чином не приймає участі у його вихованні.
Представник позивача просила позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзиву не надала, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду від 13.05.2024 у справі № 755/4829/23 (61-73 св 24).
Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі № 911/3142/12 від 18.03.2021, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Враховуючи, що місцем реєстрації відповідачки є с-ще Ківшарівка Куп`янського району Харківської області є територія, прилегла до активних бойових дій, виклик у справі додатково здійснено в порядку ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Статтею 281 ЦПК України визначено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.
Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи.
На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, заслухавши доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, з`ясувавши думку неповнолітнього ОСОБА_3 та органу опіки та піклування, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами.
Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 26 квітня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 25.01.2021 у справі № 643/14280/20, провадження № 2/643/1238/2021, що набрало законної сили 16.03.2021, шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу між сторонами син ОСОБА_3 залишився проживати разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідкою КЗ «Харківський ліцей № 141 Харківської міської ради» за вих № 28 від 10.09.2024 підтверджено, що ОСОБА_5 навчається у 6-Б класі цього навчального закладу, процес навчання та виховання сина в ліцеї контролює батько ОСОБА_1 , він відвідує батьківські збори (онлайн), спілкується з класним керівником. Дитина постійно проживає з батьком. Мати ОСОБА_3 контакту з ліцеєм не підтримує та не спілкується з вчителями.

Згідно з інформацією закладів охорони здоров`я, позивач самостійно виконує батьківські обов`язки по вихованню та догляду за сином, будь-які відомості стосовно участі ОСОБА_2 у житті дитини в медичний документації відсутні.

Судовим розглядом справи встановлено, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з позивачем проживає окремо від сина, не цікавиться його розвитком та життям, що також підтверджується поясненням ОСОБА_3 , які надані ним у судовому засіданні про те, що він спілкуються з мамою тривалий час, останній раз спілкувався з нею до початку воєнних дій на території України, вона взагалі не підтримує з ним зв`язок, не телефонує йому, не вітає з днями народженнями чи іншими святами, у зв`язку з чим він підтримує рішення батька про звернення до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав, оскільки на теперішній час у нього склалися добрі стосунки з дружиною батька ОСОБА_6 , яка повністю замінила йому маму, залюбки допомагає їй у вихованні та догляду за сестричкою ОСОБА_7 , 2022 року народження.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які знають родину ОСОБА_10 понад десять років, підтвердили, що після розлучення ОСОБА_11 зовсім перестала спілкуватися з ОСОБА_3 , хоча його батько ніколи у цьому не перешкоджав. Ще до початку війни, після розлучення, вона виїхала з України та жодного разу не спілкувалася з сином.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною.

Судовим розглядом справи встановлено, що біологічна мати близько п`яти років не спілкується з сином, не має з ним психоемоційного контакту, більше того не має наміру виконувати своїх батьківських обов`язків. Дитина зростає і виховується у благополучній сім`ї. У сімейному житті дитини присутня друга дружина батька, яка повністю опікується ОСОБА_3 та фактично замінила йому матір.

Отже відповідач добровільно самоусунулася від участі у житті своєї дитини, не спілкується з сином, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває протягом близько п`яти років. Тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків між матір`ю та сином та вона не виявила жодного наміру приймати участі у вихованні дитини. Водночас дитина, враховуючи її вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї з новою дружиною батька, почувається комфортно у ній.

Вказані обставини дають підстави для висновку про наявність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, з огляду на її свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 2, 23, 76-81, 90, 258, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, п.2 ч.1 ст. 164, 166 Сімейного Кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити громадянку України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 24.04.2025.

Головуючий І.М.Демченко