КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 757/179/23-ц Головуючий у суді першої інстанції - Вовк С.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/236/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Автобази Управління справами Апарату Верховної ради України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року по цивільній справі за позовом Автобази Управління справами Апарату Верховної ради України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником при виконанні посадових обов`язків,

встановив:

У січні 2023 року позивач Автобаза Управління справами Апарату Верховної Ради України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником при виконанні посадових обов`язків та просило стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоди, у розмірі 29 405,25 грн.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника відділу управління матеріальними ресурсами Автобази та діючи як секретар тендерного комітету Автобази, не виконав своїх обов`язків, прямо передбачених Положенням про тендерний комітет Автобази та законодавством України в частині належного зберігання документів, що стосуються публічних закупівель, внаслідок чого позивач зазнав шкоди у вигляді недоотримання надходжень до бюджету у розмірі 164 139,63 грн через втрату банківських гарантій.

Відповідно до пункту 2.12 розділу II Положення про тендерний комітет, затвердженого наказом директора Автобази від 07.04.2021 № 15-2/03-1-65, секретар комітету забезпечує, зокрема, зберігання документів щодо здійснення публічних закупівель, дотримання вимог діловодства під час роботи з документами, розміщення інформації про публічні закупівлі на веб-порталі Уповноваженого органу через авторизовані електронні майданчики, виконання інших повноважень відповідно до законодавства.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач Автобаза Управління справами Апарату Верховної Ради України подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

У апеляційній скарзі вказує, що банківська гарантія у вигляді забезпечення виконання договору про закупівлю є документом, що безпосередньо та нерозривно пов`язана з публічними закупівлями, передбаченою тендерною документацією

Посилається на те, що зберігання таких банківських гарантій є посадовим обов`язком відповідача.

Зазначає, що позивачем не було витребувано дублікати банківських гарантій, оскільки фактично поняття дублікат банківської гарантії відсутній, а отже їх видача неможлива.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу Автобази Управління справами Апарату Верховної Ради України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року залишити без задоволення а рішення без змін

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подлачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення матеріальної шкоди у розмірі 29 405,25 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що ОСОБА_1 наказом в.о директора Автобази від 05 квітня 2021 року № 65-ВК призначено на посаду начальника відділу управління матеріальними ресурсами.

05 жовтня 2021 року за результатами проведення процедур публічних закупівель UA-2021-05-25-010528-b та UA-2021-05-26-011333-b в установленому законодавством України порядку між Автобазою та ТОВ «ЗС АВТО ГРУП» укладено договори поставки товару за державні кошти № 114-6 та № 113-6 відповідно.

Вимогами тендерної документації Замовника (Автобази) для процедур публічних закупівель UA-2021-05-25-010528-b та UA-2021-05-26-011333-b передбачено надання переможцями забезпечення виконання договорів про закупівлю у вигляді банківської гарантії у розмірі 5 % до ціни договору.

На виконання зазначених вимог переможцем процедур публічних закупівель UA-2021-05-25-010528-b та UA-2021-05-26-011333-b (ТОВ «ЗС АВТО ГРУП») надано забезпечення виконання договорів у вигляді безумовних і безвідкличних банківських гарантій, оформлених на паперовому носії, виданих 30 вересня 2021 року акціонерним товариством «АСВІО БАНК» за № 2555-21/В2 на суму 97 737,00 грн. та за № 2554-21/В2 на суму 66 402,63 грн. Термін дії банківських гарантій встановлено до 31 грудня 2021 року включно.

У зв`язку із невиконанням постачальником (ТОВ «ЗС АВТО ГРУП») умов договорів поставки товару за державні кошти від 05 жовтня 2021 року № 113-6 та № 114-6, керуючись статтями 525, 611, 615, ч. 3 ст. 651 ЦК України та пунктами 2.5 зазначених договорів Автобаза 30 грудня 2021 року повідомила ТОВ «ЗС АВТО ГРУП» про їх розірвання в односторонньому порядку шляхом надсилання в установленому законодавством України порядку відповідних повідомлень.

Відповідно до ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником (ТОВ «ЗС АВТО ГРУП») зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант (AT «АСВІО БАНК») зобов`язаний сплатити кредиторові (автобазі) грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії.

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі» кошти, що надійшли як забезпечення виконання договору про закупівлю, якщо вони не повертаються учаснику у випадках, визначених цим Законом, у разі здійснення закупівлі за бюджетні кошти підлягають перерахуванню до відповідного бюджету.

На момент виникнення необхідності звернення до гаранта (AT «АСВІО БАНК») із вимогою про сплату грошової суми відповідно до умов виданих гарантій на Автобазі виявлено відсутність паперових носіїв оригіналів банківських гарантій, виданих AT «АСВІО БАНК» 30 вересня 2021 року за №2555-21/В2 на суму 97 737,00 грн. та за № 2554-21/В2 на суму 66 402,63 грн. серед матеріалів, що стосувалися проведення процедур публічних закупівель UA-2021-05-25-010528-b та UA-2021-05-26-011333-b.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував, що зважаючи на відсутність паперових носіїв оригіналів зазначених банківських гарантій Автобаза була позбавлена можливості своєчасно надати їх банку-гаранту, що в свою чергу призвело до неможливості поповнення державного бюджету грошовими коштами, визначеними банківськими гарантіями на загальну суму 164 139,63 грн, як компенсацією за неналежне виконання контрагентом своїх зобов`язань.

Відповідно до наказу директора Автобази від 31 грудня 2021 року № 15-2/03- 1-201 проведено службове розслідуванням за фактом втрати банківських гарантій від 30.09.2021 № 2554-21/В2 та № 2555-21/В2, виданих акціонерним товариством «АСВІО БАНК».

У ході проведення службового розслідування начальником відділу управління матеріальними ресурсами Автобази ОСОБА_1 було письмово повідомлено, що паперові носії оригіналів банківських гарантій від 30 вересня 2021 року №2554- 21/В2 та № 2555-21/В2, видані акціонерним товариством «АСВІО БАНК», ним особисто не отримувались і в подальшій роботі не використовувались.

Листом від 02 серпня 2022 року № 15-2/24-325 Автобаза зверталася до AT «АСВІО БАНК» листом за підписом директора ОСОБА_3 з метою отримання інформації, чи пред`являлись вказані банківські гарантії до банку та чи здійснювалися виплати по ним.

Листом від 10 серпня 2022 року № 1478 AT «АСВІО БАНК» підтвердило, що вказані банківські гарантії до банку не пред`являлися та виплати за ними не здійснювались.

Відповідно до ч. 1 п. 10 ст. Закону України «Про публічні закупівлі» забезпечення тендерної пропозиції - надання забезпечення виконання зобов`язань учасником перед замовником, що виникли у зв`язку з поданням тендерної пропозиції/пропозиції, у вигляді такого забезпечення, як гарантія.

Тобто, тендерна гарантія в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі» - це забезпечення тендерної пропозиції/пропозиції.

Відповідно до п. 2 ст. 21 Закону України «Про публічні закупівлі» оголошення про проведення відкритих торгів повинно містити наступну інформацію: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код замовника в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, його категорія; назва предмета закупівлі із зазначенням коду за Єдиним закупівельним словником (у разі поділу на лоти такі відомості повинні зазначатися стосовно кожного лота) та назви відповідних класифікаторів предмета закупівлі і частин предмета закупівлі (лотів) (за наявності); кількість та місце поставки товарів, обсяг і місце виконання робіт чи надання послуг; очікувана вартість предмета закупівлі; строк поставки товарів, виконання робіт, надання послуг; кінцевий строк подання тендерних пропозицій; умови оплати; мова (мови), якою (якими) повинні готуватися тендерні пропозиції; розмір, вид та умови надання забезпечення тендерних пропозицій (якщо замовник вимагає його надати); дата та час розкриття тендерних пропозицій, якщо оголошення про проведення відкритих торгів оприлюднюється відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону; розмір мінімального кроку пониження ціни під час електронного аукціону у межах від 0,5 відсотка до 3 відсотків очікуваної вартості закупівлі або в грошових одиницях; математична формула для розрахунку приведеної ціни (у разі її застосування).

Згідно з п. 15, 16 ч 2 ст. 22 Закону України «Про публічні закупівлі» у тендерній документації зазначаються такі відомості: розмір та умови надання забезпечення тендерних пропозицій (якщо замовник вимагає його надати); розмір, вид, строк та умови надання, повернення та неповернення забезпечення виконання договору про закупівлю (якщо замовник вимагає таке забезпечення надати).

За правилом ч. 1 ст. 25 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник має право зазначити в оголошенні про проведення конкурентної процедури закупівлі та в тендерній документації/оголошенні про проведення спрощеної закупівлі вимоги щодо надання забезпечення тендерної пропозиції/пропозиції.

У разі якщо замовник вимагає надання забезпечення тендерної пропозиції/пропозиції, у тендерній документації/оголошенні про проведення спрощеної закупівлі повинні бути зазначені умови його надання, зокрема, розмір, строк дії та застереження щодо випадків, коли забезпечення тендерної пропозиції/пропозиції не повертається учаснику. У такому разі учасник під час подання тендерної пропозиції/пропозиції одночасно надає забезпечення тендерної пропозиції/пропозиції.

Розмір забезпечення тендерної пропозиції/пропозиції у грошовому виразі не може перевищувати 0,5 відсотка очікуваної вартості закупівлі у разі проведення тендеру/спрощеної закупівлі на закупівлю робіт та 3 відсотків у разі проведення тендеру/спрощеної закупівлі на закупівлю товарів чи послуг на умовах, визначених тендерною документацією/оголошенням про проведення спрощеної закупівлі.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про публічні закупівлі» тендерна пропозиція повинна містити підтвердження надання учасником процедури закупівлі забезпечення тендерної пропозиції, якщо таке забезпечення передбачено оголошенням про проведення конкурентної процедури закупівлі.

Отже, згідно Закону України "Про публічні закупівлі", замовник може, але не зобов`язаний вимагати від учасників надання такого забезпечення. Якщо забезпечення пропозиції передбачене, воно оформлюється як банківська або страхова гарантія, яка підтверджує серйозність намірів постачальника та його фінансову спроможність виконати умови тендеру.

Враховуючи викладене та положення Закону України «Про публічні закупівлі» колегія судів дійшла до висновку, що забезпечення тендерної пропозиції (надання банківської гарантії) є не обов`язковою умовою, а скоріше додатковим елементом у процедурі публічних закупівель, для забезпечення надання послуг постачальником належним чином.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем до суду першої інстанції під час подачі позовної заяви та під час подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, не було долучено докази проведення публічних закупівель (тендеру), також не було надані докази які підтверджують вимоги тендерної документації, які ставились перед учасниками публічних закупівель (тендеру).

А тому, у апеляційного суду відсутня можливість перевірити доводи апелянта про те, що надання банківської гарантії (забезпечення тендерної пропозиції) було обов`язковою вимогою для учасників такого тендеру (публічних закупівель), оскільки як було встановлено судом надання вказаних гарантій не є обов`язковою тендерною документацією та умовою проведення публічних закупівель а надання таких гарантій визначається за бажанням замовника під час оголошення такого тендеру (публічних закупівель)

Отже, враховуючи викладене апеляційний суд дійшов до висновку, що доводи апелянта про те, що банківські гарантії у вигляді забезпечення виконання договору про закупівлю є документом, що безпосередньо та нерозривно пов`язана з публічними закупівлями, передбаченою тендерною документацією, є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи 07 квітня 2021 року наказом №15-2/03-1-65 позивачем було затверджено Положення про тендерний комітет та визначено членів тендерного комітету у складі: Голова тендерного комітету: Шморгун О.С. - заступник директора; Члени тендерного комітету: Кожадуб О.В. - начальник відділу організації та проведення закупівель; ОСОБА_1. - начальник відділу управління матеріальними ресурсами; Вінник О.В. - заступник директора - головний бухгалтер; Кримповський О.В. - провідний юрисконсульт.

Засади діяльності членів тендерного комітету визначені Положенням про тендерний комітет, затвердженого наказом директора Автобази від 07 квітня 2021 року № 15-2/03-1-65 (далі - Положення).

Пунктом 2.7 розділу II Положення встановлено, що у процесі роботи комітет, зокрема, забезпечує складання, затвердження та зберігання відповідних документів з питань публічних закупівель.

Відповідно до пункту 2.10 розділу II Положення члени комітету зобов`язані дотримуватись норм законодавства у сфері публічних закупівель та цього Положення.

Відповідно до пункту 2.12 розділу ІІ Положення Секретар комітету забезпечу зберігання документів щодо здійснення публічних закупівель.

Пунктом 2.14 розділу II зазначеного Положення визначено, що за порушення вимог, установлених Законом України «Про публічні закупівлі» та нормативно-правовими актами, розробленими відповідно до цього закону, голова, заступник голови, секретар та члени комітету відповідають згідно із Законами України.

Відповідно до пункту 3.1 розділу III зазначеного Положення члени комітету несуть персональну відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Предметом регулювання законодавства про працю є забезпечення гарантій при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації (глава ІХ КЗпП України).

Згідно зі статтею 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (стаття 131 КЗпП України).

Пунктом першим статті 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до статті 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 липня 2023 року у справі № 334/10099/21 вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Дослідивши наявні в матеріалах справи колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не було доведену вину відповідача у заподіянні шкоди а саме - невиконанні належним чином, функціонального обов`язку щодо зберігання відповідних документів з питань публічних закупівель, визначених законом оскільки, як було встановлено судом, позивачем не було доведено, що банківська гарантія яку було втрачено була обов`язковим тендерним документом, яким було визначено під час оголошення публічної закупівлі (тендеру).

Враховуючи викладене колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вину відповідача позивачем не було доведено а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Автобази Управління справами Апарату Верховної ради України залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома