Справа № 464/8223/24 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/543/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

заявниці ОСОБА_1 ;

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 20 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - факту родинних відносин: того, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Львові (про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 01 листопада 2024 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ) є чоловіком заявниці.

Вимоги заяви обґрунтовувалися тим, що заявниця, ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 є подружжям, однак у свідоцтві про укладення між ними шлюбу прізвище її чоловіка зазначено, як « ОСОБА_4 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер і у свідоцтві про смерть його прізвище зазначено, як « ОСОБА_5 », тобто так само, як і у інших його документах, копії яких долучено до заяви.

Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на належне йому майно і заявниця звернулася до нотаріальної контори, де їй було звернуто увагу на вищенаведені розбіжності у прізвищах її чоловіка, які зазначені у свідоцтві про укладення шлюбу (« ОСОБА_4 »), і у інших його документах, зокрема паспорті та свідоцтві про смерть (« ОСОБА_5 »).

18 листопада 2024 року заявниця звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю її чоловіка ОСОБА_3 , однак отримала рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що виявлено факт розбіжностей в прізвищі у наданих нею документах, а саме: у свідоцтві про укладення шлюбу (серії НОМЕР_2 ) зазначено ОСОБА_6 , а у паспорті громадянина України (серія НОМЕР_3 , виданого 20.06.1996 Личаківським РВ УМВС України у Львівській області) зазначено ОСОБА_7 .

У зв`язку з вищенаведеними обставинами і виникла необхідність встановити факт родинних відносин, а саме: факт того, що ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_1 (а.с. 2-4).

05 грудня 2024 року ухвалою суду вищезгадану заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження (а.с. 31).

Однак, 20 січня 2025 року ухвалою суду, яка оскаржується, провадження у справі було закрито: з підстав, що передбачені пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с. 39-40).

Дану ухвалу оскаржила заявниця ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги її заяви, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права (а.с. 44-46).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і заінтересованої особи на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, закриття провадження у справі суд мотивував тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с. 39-40).

Колегія суддів вважає, що вищенаведені висновки судом зроблені з порушенням норм процесуального права та за неправильного застосування норм матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Пунктом 1 частини 1 статті 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

А частиною 1 статті 318 ЦПК України встановлено, що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинно бути зазначено:

1)який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2)причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3)докази, що підтверджують факт.

В поданій до суду заявіОСОБА_1 метою встановлення факту її родинних відносин з ОСОБА_3 , а саме: того, що останній є чоловіком заявниці, зазначає оформлення її прав на спадщину після його смерті.

Питання спадкування регламентуються книгою шостою «Спадкове право» Цивільного кодексу України.

За змістом статті 1261 ЦК України, той з подружжя, який пережив спадкодавця, відноситься до першої черги спадкоємців: нарівні з дітьми та батьками спадкодавця, тобто з особами, які перебувають у прямому кровному зв`язку зі спадкодавцем.

Інші особи, які також перебувають у кровному зв`язку зі спадкодавцем, у відповідності до статей 1262-1264 ЦК України відносяться до спадкоємців за законом другої-четвертої черг.

Частиною 1 статті 1265 ЦК України встановлено, що «у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від спадкування родичів подальшого ступеня споріднення».

Тобто, наявність того з подружжя, який пережив спадкодавця, усуває від спадкування всіх інших (крім дітей та батьків) родичів спадкодавця. Відтак, вищезгадані положення спадкового права «подружжя, яке пережило спадкодавця» (в даному випадку заявницю ОСОБА_1 ) відносять до «родичів ближчого ступеня споріднення», оскільки лише такі «усувають від спадкування родичів подальшого ступеня споріднення».

У справі № 737/120/18, на постанову Верховного Суду у якій від 30 липня 2018 року посилається суд в обґрунтування своєї позиції (а саме: того, що справа за заявою ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства), заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин з особою, шлюб з якою було розірвано в судовому порядку: з посиланням на те, що розірвання цього шлюбу було фіктивним, однак вони продовжували проживати з чоловіком однією сім`єю і вона була на його утримання, а після його смерті у неї виникла необхідність перерахунку пенсії, як дружині померлого учасника бойових дій.

Тобто, обставини справи № 737/120/18 не регламентуються нормами саме спадкового права і кардинально відрізняються від обставин справи за заявою ОСОБА_1 , а тому висновки Верховного Суду, викладені у вищезгаданій постанові від 30 липня 2018 року, не можуть слугувати правовою підставою для закриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 .

Безспірним є те, що тому з подружжя, який пережив спадкодавця (стаття 1261 ЦК України), для оформлення спадкових прав необхідно подати до нотаріуса докази про відкриття спадщини та докази про перебування у шлюбі зі спадкодавцем.

За загальним правилом таким доказами є свідоцтво про смерть спадкодавця та свідоцтво про укладення з ним шлюбу (та/або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб).

Як стверджується матеріалами справи, у заявниці є наявними, як свідоцтво про смерть спадкодавця (а.с. 19), так і свідоцтво про укладення з ним шлюбу (а.с. 16), а також і витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 17).

Однак, у вищезгаданих документах прізвище спадкодавця зазначено по різному: у свідоцтві про смерть ОСОБА_7 (а.с. 19), а у свідоцтві про укладення шлюбу та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_6 (а.с. 16, 17).

Очевидним є те, що вищезазначені розбіжності можуть бути правовою підставою для відмови заявниці (як подружжю, яке пережило спадкодавця; стаття 1261 ЦК України) в оформленні її спадкових прав після смерті чоловіка і, як стверджується матеріалами справи, вже стали такою підставою для Пенсійного фонду України (а.с. 24-27).

Тобто, очевидним є те, що має місце порушення прав (зокрема на спадщину) та законних інтересів заявниці шляхом невизнання та/або оспорювання цих прав та законних інтересів, і заявниця (у відповідності до частини 1 статті 4 ЦПК України) має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом цих прав та законних інтересів, в тому числі і шляхом подачі відповідної заяви в порядку окремого провадження.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (частина 3 статті 294 ЦПК України).

В той же час, оскаржувана ухвала не містить роз`яснень стосовно того, в який саме спосіб порушені права (зокрема на спадщину) та законні інтереси заявниці можуть бути захищеними та/або відновленими, зокрема роз`яснень стосовно того до юрисдикції якого саме суду віднесено розгляд даної справи, що прямо передбачено частиною 1 статті 256 ЦПК України.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала судом постановлена щонайменше передчасно: без урахування чинних норм процесуального і матеріального права, а відтак така підлягає скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 20 січня 2025 рокускасувати і направити справу для продовження її розгляду до згаданого суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 23 квітня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.