ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7454/23 Номер провадження 22-ц/814/1467/25Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє представник адвокат Панченко Анна Сергіївна, на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2024 року (повний текст рішення складено 06 грудня 2024 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року Акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначає, що 07 березня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н та останній надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшено до 36000 грн.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складають між нею та банком договір, про що свідчить підпис у заяві.

Банк свої зобов`язання за договором виконав.

ОСОБА_1 зобов`язана повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором не виконала.

Станом на 17 вересня 2023 року заборгованість відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» становить 37884,45 грн, яку просить стягнути з відповідача у примусовому порядку.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2024 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів ознайомлення та підписання відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 19 жовтня 2020 року, в якій, зокрема, визначена процентна ставка за кредитом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2024 року не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, прохала суд рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2024 року скасувати та постанови нове, яким в задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в повному обсязі.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено про помилковість висновку суду щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості, в тому числі, і за відсотками, оскільки між сторонами було узгоджено, зокрема, і розмір відсотків за користування кредитом, що прямо передбачено статтею 1054 ЦК України.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано належні докази на підтвердження позовних вимог, а суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що відповідач підписуючи анкету-заявку підтвердила, що ознайомлена про умови кредитування.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості у сумі 37884,45 грн, що є менше ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 07 березня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання 07 березня 2015 року анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

В анкеті-заяві від 07 березня 2015 року відсутні умови кредиту, зокрема, не визначені відсотки за користування кредитними коштами, штрафи, пеня тощо.

Відповідно до укладеного кредитного договору відповідач отримала та користувалася кредитними картками: № НОМЕР_1 терміном дії до вересня 2018 року, № НОМЕР_2 терміном дії до жовтня 2022 року, № НОМЕР_3 терміном дії до серпня 2024 року.

Рух коштів по яких відображено у виписці банку від 22 вересня 2023 року за період з 07 березня 2015 року до 01 вересня 2023 року.

Згідно з випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 22 вересня 2023 року по кредитному рахунку відповідача вбачається, що витрати склали 165286,02 грн, з урахуванням списаних відсотків за використання кредитного ліміту, а надходження 127401,57 грн, баланс на 22 вересня 2023 року: - 37884,45 грн.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу 12 січня 2018 року встановлений кредитний ліміт 26000 грн, 15 листопада 2018 року збільшений кредитний ліміт до 27000 грн, 05 грудня 2019 року збільшений кредитний ліміт до 31000 грн, 05 березня 2020 року збільшений кредитний ліміт до 36000 грн, 12 січня 2022 року зменшений кредитний ліміт до 0,00 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості позивача, долученим до позову заборгованість становить: за тілом кредиту у сумі 102533,39 грн, за простроченим тілом у сумі 5504,16 грн, по нарахованим відсоткам 1383,72 грн, по простроченим відсоткам 1635,28 грн.

Наявна заборгованість: за тілом кредиту 30126,51 грн, за простроченими відсотками 7757,94 грн.

Загальна заборгованість за кредитом 37884,45 грн, заборгованість виникла за період з 06 квітня 2019 року до 17 вересня 2023 року.

Згідно з наданим суду відповідачем розрахунком про отримані та повернуті кошти, станом на 22 вересня 2023 року, ОСОБА_1 внесла на кредитний рахунок 126643,92 грн, при цьому використала 121532,25 грн кредитних коштів.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що "у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей, 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як передбачено частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Тобто, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 07 березня 2015 року процентна ставка не зазначена.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме тарифи Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», які додані до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними та підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах розмірі і порядках нарахування.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що, в даному випадку, також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів (довідку) та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Тобто, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідка про умови кредитування та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Тоді як, наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до виписки наданої АТ КБ «ПриватБанк» від 22 вересня 2023 року по кредитному рахунку відповідач повернула банку 127401,57 грн, її витрати склали 165286,02 грн, заборгованість 37884,45 грн.

Судом першої інстанції правильно вказано, що за спірний період, а саме з 06 квітня 2019 року до 17 вересня 2023 року, з цього ж кредитного рахунку з відповідача банком списано 39843,00 грн відсотків за використання кредитного ліміту.

Як було вказано вище, та підтверджується розрахунком наданим відповідачем, остання внесла на кредитний рахунок 126643,92 грн, при цьому використала 121532,25 грн кредитних коштів.

Оскільки, як встановлено судом першої інстанції у цій справі, правові підстави для нарахування та стягнення відсотків відсутні, суд прийшов до висновку, що з урахуванням суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, суми списаних відсотків та суми повернутих нею банку коштів, відповідач повністю виконано зобов`язання перед банком, а саме повернуто всю суму отриманого тіла кредиту, а тому відсутні і підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту, з даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що доводи скаржника, про не застосування судом першої інстанції статті 1048 ЦК України до спірних правовідносин є безпідставними, оскільки стягнення відсотків у позовній заяві позивач обґрунтовував умовами договору, які не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді першої інстанції, що узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного суду від 14 квітня 2025 року у справі № 202/8160/22 (провадження № 61-14367св24).

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували досягнення між сторонами договору згоди щодо розміру відсотків, а доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині не підтверджуються матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскільки відповідач не визнає позовні вимоги щодо нарахованих відсотків та тіла кредиту, а з боку банку наявні порушення законодавства при укладенні кредитного договору, суд першої інстанції правильно вказав, що фактично отримані позичальником кошти (тіло кредиту) банку повернуті, відповідно, що у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості необхідно відмовити, з даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, а доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, відповідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2024 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 137, 141, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє представник адвокат Панченко Анна Сергіївна, залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко