ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 619/144/22-ц

провадження № 61-13141св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міністерство юстиції України,

треті особи: Департамент з питань виконання кримінальних покарань, Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань, Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Новака Р. В., та постанову Київського апеляційного суду від 20 серпня 2024 року, прийняту у складі колегії суддів: Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: Департамент з питань виконання кримінальних покарань, Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань, Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, в якому просила суд:

1) визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену Міністерством юстиції України в судових засіданнях у справі № 520/10516/2020 та у відзиві Міністерства юстиції, листі Міністерства юстиції 21 липня 2020 року, адресованому Всеукраїнській профспілці персоналу органів та установ пенітенціарної служби ц цій справі: «...програмою діяльності КМУ, схваленою постановою ВРУ було констатовано (в 2019 році, що від 04 жовтня 2019 року № 188-IX, визначено ціль 12.3 для Міністерства юстиції України, якою нинішня кримінально-виконавча система не орієнтована на ресоціалізацію злочинця (зокрема, за визначений фронт роботи відповідала заступник начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під варту - ОСОБА_2 ). З огляду на це, кримінально-виконавча система фактично допомагала підвищити кваліфікацію злочинця до рівня рецидивіста та часто робила його частиною кримінальної культури.

12 лютого 2020 року було проведено службову нараду із заступниками начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту щодо аналізу діяльності у 2019 році у Києві в АДКВС. Після управлінь з питань заслуховування звітів заступників начальників міжрегіональних управлінь виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за результатами діяльності у 2019 році робота з дотримання прав засуджених тa осіб, узятих під-варту, була визнана такою, що потребує покращення та підвищення контролю з боку керівництва міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань (протокол від 12 лютого 2020 року №1). Прийняття рішення щодо введення в штат міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції посади заступника начальника міжрегіонального управління з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування. За основними показниками за цим напрямом виявлено недоліки щодо забезпечення прав засуджених при застосуванні заходів заохочення і стягнення, проведення правороз`яснювальної роботи серед засуджених, їх трудового та побутового влаштування. За результатами аналізу діяльності заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під-варту, було визнано недоцільним збереження посади заступника начальника міжрегіонального управління за напрямом дотримання прав засуджених (арк. 4 постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року) саме щодо заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції - ОСОБА_1».

2) зобов`язати Міністерство юстиції України спростувати поширену відносно неї недостовірну інформацію, шляхом направлення безпосередньо до Харківського окружного адміністративного суду, Другого апеляційного адміністративного суду Харківської області, Всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби та Касаційного адміністративного суду у справі № 520/10516/2020 заяв, щодо спростування вищезазначеної інформації та безпосередньо до Міністра юстиції - інформування щодо недостовірності викладених обставин та невідповідності викладеної інформації, щодо її неефективної роботи.

3) зобов`язати Міністерство юстиції України принести письмові вибачення перед нею щодо посилання на неефективність її роботи та визнання роботи такою, що не відповідає цілі 12.3 та підвищує рівень рецидиву та злочинності.

4) стягнути з Міністерства юстиції України на її користь моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивувала тим, що з 05 квітня 2018 року вона працювала на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту (далі - заступник начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту). Наказом Міністерства юстиції України від 13 липня 2020 року № 2220/к її було звільнено із займаної посади з 14 липня 2020 року відповідно пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з припиненням державної служби.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 520/10516/2020 визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції від 13 липня 2020 року № 2220/к про її звільнення та поновлено на цю посаду або рівнозначну.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду Харківської області від 11 серпня 2021 року рішення Харківського окружного адміністративного суду скасовано в частині поновлення її на посаді заступника начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, або на іншій рівнозначній посаді, стягнення з Міністерства юстиції України на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення та допущення судового рішення у частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання. Прийнято в цій частині постанову, якою її поновлено на посаді заступника начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, стягнуто з Міністерства юстиції України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до дня ухвалення рішення, а саме за період з 13 липня 2020 року до 11 серпня 2021 року, у розмірі 146 225,71 грн.

Вказувала, що відповідач у доказах своєї правової позиції (зокрема лист від 21 липня 2020 року у відповідь Всеукраїнській профспілці персоналу органів та установ пенітенціарної служби) та у суді при публічному виступі в залі судового засідання обстоював позицію, що це рішення щодо скорочення посади було прийняте Міністром юстиції на підставі резолютивної частини рішення протокольної наради, що мала місце 12 лютого 2020 року в Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - АДКВС), проведена із заступниками міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту.

Недостовірна інформація, яку озвучив відповідач, стала основою для повторного незаконного звільнення, що мало місце 17 листопада 2021 року, тобто два рази її було незаконно звільнено на підставі наказу Міністерства юстиції України від 14 січня 2021 року «Про затвердження змін до штатного розпису ПСМУ», видання якого ґрунтувалося на неправдивих відомостях саме щодо неефективності її роботи.

Позивач указувала, що вела активну та результативну роботу, брала участь у всіх можливих заходах щодо імплементації міжнародного досвіду із захисту прав засуджених, ініціювала участь неповнолітніх засуджених у міжнародному конкурсі та успішно представила Україну разом із Громадською організацією Ветеран ПСМУ та Державною установою «Кременчуцька виховна колонія» на міжнародному конкурсі у Німеччині, де здобули міжнародну перемогу.

Позивач окреслює негативну інформацію таким чином.

Під час розгляду справи в адміністративному суді правова позиція Міністерства юстиції України була мотивована тим, що 12 лютого 2020 року в АДКВС проведено службову нараду із заступниками начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, щодо аналізу діяльності у 2019 році.

Після заслуховування звітів заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за результатами діяльності у 2019 році робота з дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, була визнана такою, що потребує покращення та підвищення контролю з боку керівництва міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань (протокол від 12 лютого 2020 року № 1):

1) прийняття рішення про введення в штат-міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України посади заступника начальника міжрегіонального управління з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування;

2) за основними показниками за цим напрямом виявлено недоліки щодо забезпечення прав засуджених при застосуванні заходів заохочення і стягнення, проведення роз`яснювальної роботи серед засуджених, їх трудового та побутового влаштування;

3) за результатами аналізу діяльності заступників начальник міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, було визнано недоцільним збереження посади заступника начальник міжрегіонального управління за напрямом дотримання прав засуджених.

У відзиві на позов Міністерство юстиції України зазначило, що (арк. 7 відзиву 3 абзац) програмою діяльності Кабінету Міністрів України, схваленою постановою Верховної Ради України від 04 жовтня 2019 року 188-IX, визначено ціль 12.3 - для Міністерство юстиції України, якою було констатовано в 2019 році, що нинішня кримінально-виконавча система орієнтована на ресоціалізацію злочинця (зокрема, за визначений фронт робот відповідала заступник начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під варту ОСОБА_1 , з огляду на те, що вона, нібито, фактично допомагала підвищити кваліфікацію злочинця до рівня рецидивіста та часто робила його частиною кримінальної культури.

Зазначає, що посилання відповідача на цю програму є вирваним словосполученням відповідача із контексту. Якщо відповідач уважав, що система ДКВС не орієнтована на соціалізацію злочинця - мав ліквідувати орган та створити новий.

Позивач уважала ці висловлювання гучномовними, оскільки вони не підтверджені жодними статистичними аналізами.

Зазначала, що вона успішно виконувала роботу та мала гарні результати праці, зокрема співпрацювала з громадськими, урядовими та неурядовими організаціями.

Також відповідач не підтвердив того, що до її відома доведено цю програму. Ця програма не містить інформацію щодо скорочення посади, яку вона обіймала.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що твердження, що неефективна роботи позивача стала підставою її звільнення, які позивач просила спростувати, не відносяться безпосередньо до її особи.

Адже якщо було б істинним твердження про те, що саме неефективність роботи ОСОБА_1 стало підставою її звільнення та стосувалося безпосередньо її, то її посада залишалась би вакантною, а не скороченою. Вирішення питання про скорочення посад державної служби відноситься до дискреційних повноважень. Таким чином, позивач не довела факту поширення відповідачем недостовірної та такої, що завдає шкоду честі, гідності та ділової репутації позивача, інформації.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції вказав, що підставою скорочення посади позивача був факт того, що існування в цілому такої посади не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування. ОСОБА_1 не надала доказів того, що поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто її.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

28 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 серпня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2024 року клопотання ОСОБА_1 задоволено, поновлено процесуальний строк для подачі касаційної скарги. У задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подачу касаційної скарги відмовлено. Продовжено строк для усунення недоліків, вказаний в ухвалі Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із Печерського районного суду міста Києва, іншим учасникам направлено копії касаційної скарги з додатками.

У листопаді 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 280/1402/19 (провадження № 11-1004апп19) та у постановах Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 522/18103/14-ц (провадження № 61-15398св18);

25 липня 2023 року суд першої інстанції не створив відеоконференцію в системі ВКЗ, чим порушив права позивача.

Судові рішення від 25 липня 2023 року та від 11 грудня 2023 року суд першої інстанції вніс до Єдиного державного реєстру судових рішень через значний інтервал часу після їх ухвалення.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату розгляду справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2024 року Міністерство юстиції України подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом Міністерства юстиції України від 14 січня 2020 року № 203/к «Про внесення змін до штату Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції» та у зв`язку із зміною структури Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції було внесено зміни до штату міжрегіонального управління.

Відповідно до вказаних змін посада заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань служби категорії «Б» скорочена.

ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, наказом Міністерства юстиції України від 13 липня 2020 року № 2220/к у зв`язку зі скороченням посади державної служби, внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 520/10516/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 13 липня 2020 року № 2220/к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, або на іншій рівнозначній посаді. Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення. У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі № 520/10516/20 апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 520/10516/2020 скасовано в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, або на іншій рівнозначній посаді, стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до дня постановлення рішення та допущення судового рішення у частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

Прийнято в цій частині постанову, якою поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту.

Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час - з 13 січня 2020 року прогулу з моменту звільнення до дня постановлення рішення, а саме за період з 13 липня 2020 року до 11 серпня 2021 року у розмірі 146 225,71 грн.

Допущено судове рішення у частині виплати заробітної плати ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 10 600 грн до негайного виконання.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 520/10516/2020 залишено без змін.

Під час розгляду справ в адміністративному суді в судових засіданнях у справі № 520/10516/2020 та відповідно у відзиві Міністерства юстиції України, листі Міністерства юстиції України 21 липня 2020 року, адресованого Всеукраїнській профспілці персоналу органів та установ пенітенціарної служби у цій справі: «...програмою діяльності КМУ, схваленою постановою ВРУ, було констатовано (в 2019) році, що від 04 жовтня 2019 року №188-IX, визначено ціль 12.3 для Міністерство юстиції України, якою нинішня кримінально-виконавча система не орієнтована на ресоціалізацію злочинця, з огляду на це, вона фактично допомагала підвищити кваліфікацію злочинця до рівня рецидивіста та часто робила його частиною кримінальної культури.

(Зокрема, за визначений фронт роботи та пробації відповідала заступник начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань МЮ з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під варту ОСОБА_2 )

12 лютого 2020 року було проведено службову нараду із заступниками начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту щодо аналізу діяльності у 2019 році у Києві в АДКВС.

Після заслуховування звітів заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за результатами діяльності у 2019 році, робота з дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту була визнана такою, що потребує покращення та підвищення контролю з боку керівництва міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань (протокол від 12 лютого 2020 року №1).

Прийняття рішення щодо введення в штат міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції посади заступника начальника міжрегіонального управління з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування.

За основними показниками за цим напрямом виявлено недоліки щодо забезпечення прав засуджених при застосуванні заходів заохочення і стягнення, проведення правороз`яснювальної роботи серед засуджених, їх трудового та побутового влаштування.

За результатами аналізу діяльності заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під варту, було визнано недоцільним збереження посади заступника начальника міжрегіонального управління за напрямом дотримання прав засуджених (арк. 4 постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року) саме щодо заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції - ОСОБА_1».

Позивач зазначає, що відповідач поширив стосовно неї негативну інформацію, чим порушив її особисті немайнові права на гідність, честь і ділову репутацію, які вона прагне захистити шляхом стягнення грошової компенсації моральної шкоди.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судове рішення оскаржується з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України, справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, становить фундаментальний принцип та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (Trudov v. Russia, № 43330/09, § 24, 27, рішення від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом та Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Відповідно до частин третьої-шостої, восьмої статті 128 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Днем вручення судової повістки є:

1) день вручення судової повістки під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Верховний Суд зазначає, що повідомлення сторін про час та місце розгляду справи суд здійснює відповідно до статті 128 ЦПК України. Якщо в матеріалах справи немає доказів про повідомлення учасника справи про час та місце розгляду справи, то він не може вважатися повідомленим належним чином.

Згідно з частиною другою статті 130 ЦПК України розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).

Під час апеляційного розгляду справи ухвалою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року справу призначено до розгляду з викликом осіб, які беруть участь у розгляді справи.

ЄСПЛ зауважував, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки або інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, суди зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (справа «Заводнік проти Словенії», заява № 53723/13, рішення від 21 травня 2015 року, пункт 70; справа «Созонов та інші проти України», заява № 29446/12, рішення від 08 листопада 2018 року, пункт 8).

Принцип рівності сторін як один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом (справа «Кайя проти Австрії», заява № 54698/00, рішення від 08 червня 2006 року, пункт 28; справа «Надточій проти України», заява № 7460/03, рішення від 15 травня 2008 року, пункт 26; справа «Гурепка проти України (№ 2)», заява № 38789/04, рішення від 08 квітня 2010 року, пункт 23).

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (див. постанову Великої Палати Верховним Судом від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22)).

У матеріалах справи наявні судові повістки-повідомлення, якими позивачу та її представнику - адвокату Компанієць А. В. повідомлено, що розгляд справи призначено на 20 серпня 2024 року на 11:45 год, згідно з якими ці повістки-повідомлення, зокрема, направлені ОСОБА_3 та Компанієць А. В. на зазначені ними електронні адреси: ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2, а. с.186).

Згідно зі звітами про підтвердження отримання адресатом вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду судова повістка-повідомлення 19 червня 2024 року о 13:40:03 доставлена одержувачу Компанієць А. В. на її електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2, а.с.187), а судова повістка-повідомлення одержувачу ОСОБА_3 доставлена 19 червня 2024 року о 13:40:05 на її електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 2, а.с. 188).

У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 279/5407/20 (провадження № 61-8744св21) вказано, що електронна адреса - адреса електронної пошти, що складається з ідентифікатора, позначки «@» та доменного імені. При цьому ідентифікатором для юридичних осіб є ідентифікаційний код юридичної особи, для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців - ідентифікаційний номер платника податків - фізичної особи (у разі відсутності ідентифікаційного номера - серія та номер паспорта громадянина). Доменним іменем є ім`я у домені «mail.gov.ua».

У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 757/34078/14 (провадження № 61-6503св22) зазначено, що відправлення й доставка судових рішень і процесуальних документів електронним листом на особисту електронну пошту відповідача не свідчить про вручення копії ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження, апеляційної скарги, а також про її належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, зазначені позивачем та її представником в апеляційній скарзі та заявах з процесуальних питань електронні адреси, на які суд апеляційної інстанції направив судові повістки-повідомлення про розгляд справи, не є офіційними.

При цьому з матеріалів справи встановлено, що позовну заяву ОСОБА_1 подала через підсистему «Електронний суд». Крім того, листування в суді першої інстанції з позивачем відбувалось також через підсистему «Електронний суд».

Матеріалами справи підтверджено наявність у позивача зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», через який апеляційний суд мав можливість повідомити позивача про дату розгляду справи.

У матеріалах справи відсутні підтвердження того, що ОСОБА_1 та її представник - адвокат Компанієць А. В. були сповіщені про дату судового розгляду шляхом повідомлення через Електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» або шляхом направлення судової повістки поштою за адресою їй проживання (перебування).

За таких обставин відсутні підстави вважати, що заявник була належним чином повідомлена апеляційним судом про розгляд цієї справи.

Тлумачення частини другої статті 410 ЦПК України вказує на те, що правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Крим того, правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань», стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (постанова Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18, провадження № 61-13667сво21).

Колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції належно не виконав процесуальний обов`язок щодо повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи в суді апеляційної інстанції порушені через неналежне повідомлення про дату і час розгляду справи.

За встановлених обставин у цій справі, суду апеляційної інстанції необхідно вирішити питання про розгляд справи з належним повідомленням (викликом) учасників справи відповідно до вимог цивільного процесуального закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 20 серпня 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець