Справа № 606/2257/24
і м е н е м У к р а ї н и
23 квітня 2025 року м.Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області
головуючої судді Ромазан Л.С.
за участю секретар я судового засідання Будз М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Худої Ірини Романівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 березня 2025 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1369-5073 від 23 березня 2024 та додатковою угодою до вказаного договору від 25 березня 2024 року задоволено частково. Зокрема, цим рішенням стягнуто із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за договором у розмірі 47760 грн.

У відзиві на позов вказано, що 18 листопада 2024 року між відповідачем та адвокатом Худою І.Р. було укладено договір про представництво та на надання правничої допомоги, а також додаток № 1 до вказаного договору, відповідно до умов яких за надання правничої допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції він оплатив адвокату гонорар у розмірі 8000 грн. Саме ці витрати він поніс у зв"язку із розглядом справи і тому вони підлягають стягненню із позивача в його користь.

31 березня 2025 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Худою І.Р. подано до суду заяву про стягнення із позивача в користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Представником позивача товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Мельник В.С. 22 квітня 2025 року подано до суду заперечення на заяву представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з яких вбачається, що заявлені представником відповідача витрати на надання правової допомоги не відповідають критеріям співмірності, розумності та реальності. Зокрема, вказала, що справа є нескладною, обсяг наданих послуг і витраченого адвокатом часу не є великим, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин є незмінним, що свідчить про відсутність необхідності у проведенні адвокатом додаткових правових досліджень та складних процесуальних дій. Просить відмовити у задоволенні заяви представника відповідача.

У судове засідання 23 квітня 2025 року представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився, а представник відповідача подала до суду письмову заяву про розгляд заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу без її участі та участі відповідача.

Указане згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України не перешкоджає вирішенню питання про розподіл судових витрат.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши документи, подані представником відповідача для підтвердження стягнення витрат на професійну правничу допомогу, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Положеннями ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу вимог п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ч. 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Встановлено, що у відзиві на позов відповідач зазначив про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які він очікує понести у вказаній справі становить 8 000 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник відповідача подала суду:

- договір про представництво та на надання правничої допомоги, додаток № 1 до вказаного договору, відповідно до умов яких ОСОБА_1 надав адвокату Худі І.Р. право від свого імені вчиняти усі процесуальні дії, які вона має право вчиняти відповідно до статей ЦПК України без винятків, за надання правничої допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції сторони погодили гонорар адвокату у розмірі 8000 грн.;

- акт №1 про надання правничої допомоги згідно із договором про представництво та на надання правничої допомоги від 18 листопада 2024 року, складений та підписаний адвокатом Худою І.Р. та ОСОБА_1 31 березня 2025 року, з якого вбачається детальний опис робіт (послуг) адвоката та загальна вартість наданих адвокатом послуг, яка складає 8000 грн. та які станом на 31 березня 2025 року сплачені ОСОБА_1 повністю;

- квитанцію до прибуткового касового одера № 1 від 18 листопада 2024 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 здійснено оплату гонорару адвокату Худі І.Р. в розмірі 8000 грн;

- ордер на надання правничої допомоги №1047547 від 18 листопада 2024 року;

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Таким чином, наявність договірних відносин між адвокатом Худою І.Р. та відповідачем підтверджується договором про представництво та на надання правничої допомоги від 18 листопада 2024 року, додатком № 1 до вказаного договору, укладеними між адвокатом Худою І.Р. та відповідачем ОСОБА_1 , актом № 1 про надання правничої допомоги згідно із договором про представництво та на надання правничої допомоги від 18 листопада 2024 року, складеному 31 березня 2025 року, квитанцією до прибуткового касового одера № 1 від 18 листопада 2024 року, ордером на надання правничої допомоги № 1047547 від 18 листопада 2024 року

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною 6 цієї ж статті ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини 5 статті 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що позивач, як особа, яка заперечує зазначений відповідачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у ст. 137 ЦПК України.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а, від 05.08.2020 у справі № 640/15803/19, від 09.05.2023 у справі № 340/9009/21, від 08.11.2023 у справі № 160/17970/21, від 16.05.2024 у справі № 320/4539/21, Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 9901/459/21.

При цьому відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанова Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 808/1849/18).

У разі неспівмірності розміру витрат на правову допомогу суд самостійно визначає розмір судових витрат (постанова Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 160/6762/21).

При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню із позивача в користь відповідача, суд приймає до уваги незначну складність та характер даної справи, сталу судову практику з розгляду справ даної категорії, невеликий обсяг наданих суду доказів, відсутність значної кількості процесуальних документів, поданих під час розгляду даної справи.

З урахуванням викладеного суд вважає, що витрати на правничу допомогу у сумі 4000 грн, які відповідач поніс у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами, а також відповідають критеріям співмірності, реальності та справедливості, а тому підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись п.12 ч.3 ст.2, 76-81, 89, 133, 137, 141, 246, 259, 263, 265, 270, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового рішення.

Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», , адреса місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407, м. Київ, 01133.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуюча суддя Л.С.Ромазан