КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 753/4619/21 Головуючий у суді першої інстанції - Колесник О.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/89/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У березні 2021 року позивач ТОВ «Євро-реконструкція» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідачі є співвласниками квартири та споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які постачає позивач за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі з лютого 2017 року несвоєчасно здійснюють оплату з надання послуг з централізованого опалення та з серпня 2017 року за постачання гарячої води, внаслідок чого утворилася заборгованість зі оплати за централізоване опалення та за постачання гарячої води.

У зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість зі сплати послуг з централізованого опалення у розмірі 55 536,86 грн, яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 48 843,71 грн, 3% річних у розмірі 2 750,14 грн та 4 730,44 грн - інфляційної складової боргу, та судовий збір в сумі 2270 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з центрального опалення та постачання гарячої води у розмірі 43 311,40 грн, яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 36 523,64 грн, 3% річних у розмірі 2 623,44 грн та 4 164,32 грн - інфляційної складової боргу.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн - по 1 135 грн. з кожного.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції не урахував, що не тільки відповідачі є власником квартири, за якою виникла заборгованість. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав, квартира належить шести співвласникам, однак, позовні вимоги заявлено лише до двох.

Також вказує, що він проживає за іншою адресою, жодних договорів з позивачем не укладав, а отже не користується послугою гарячого водопостачання та опалення за спірною адресою.

Вважає, що суд мав встановити коло усіх співвласників квартрипи, які і є належними відповідачами у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Апеляційну скаргу вважає безпідставною, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року - без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції, чинній на день подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 55 536,86 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.02.2021 року №245422198.

Положення статей 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Відповідно до положень ЗУ «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалень розрахунків за енергоносії», виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Як вбачається з матеріалів справи, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_3 здійснюється ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на підставі ліцензії № 198 від 01.06.2012 року.

Згідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ №630 від 21.07.2005, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором. Плата за надані послуги вносяться споживачем відповідно до показань обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата з послуги вноситься не пізніше 20 числа місця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ч 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Частиною 7 статті 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем і споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 01 липня 2014 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір №450321284 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачі не відмовлялися від надання позивачем житлово-комунальних послуг та отримували їх, разом з тим своєчасно не вносили плату за користування, у зв`яку з чим за ними утворилась заборгованість за період з лютого 2017 року за постачання центрального опалення та з серпня 2017 року за постачання гарячої води, яка станом на 01 лютого 2021 року складається з заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 28 679,26 грн, послуг з централізованого опалення у розмірі 20 164,45 грн, а також 3% річних у розмірі 2 750,14 грн та 4 730,44 грн - інфляційної складової боргу, що підтверджується копіями наявних рахунків в матеріалах справи.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, урахувавши подану відповідачкою заяву про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за період з 03 березня 2018 року по 01 лютого 2021 року за послуги з постачання централізованого опалення - 14 137,49 грн, заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 22 386,15 грн, 4 64,32 грн - інфляційних втрат та 2 623,44 грн. - 3%-річних.

Такий розмір заборгованості до стягнення перевірений судом першої інстанції та сторонами не оспорюється.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги є доведеними та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач зареєстрований та проживає за іншою адресою, колегія суддів відхиляє, оскільки зміна місця проживання відповідача не звільняє його від обов`язку утримувати належне йому майно. Відповідач не надав суду доказів того, що він звертався до позивача із заявами, в яких повідомляв про факт свого непроживання у вказаній квартирі у спірний період.

Безпідставними є також посилання апелянта на необхідність залучення до розгляду справи усіх співвласників квартири.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18)

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для солідарного стягнення заборгованості із відповідачів. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідачі не позбавлена можливості вимагати від інших співвласниківвідшкодування таких витрат.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до його незгоди з висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняДарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: Т.О. Невідома

В.В. Соколова