ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1114/25
Провадження № 2/210/742/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 квітня 2025 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Скотар Р.Є.,

за участі секретаря судового засідання Новосилецького В.О.,

розглянувши згідно з вимогами частини 2 ст. 247 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою адвоката Борисенко Альони Вікторівни в інтересах позивача ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В провадження судді 27.02.2025 року надійшла вищевказана позовна заява.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 , з 15.10.1991 року працює на підприємстві Відповідача - у структурному підрозділі «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» слюсарем з ремонту рухомого складу 3 розряду, з 10.01.2007 переведено бригадиром 6 розряду, з 01.01.2024 року СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» перейменовано в СП «Криворізьке експлуатаційне вагонне депо».

За період з 2017-2021 роки (за період роботи у СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська») позивач перебувала у щорічних відпустках, та користувалася правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення. Станом на момент звернення до суду із даною позовною заявою жодних доплат на відшкодування матеріальної допомоги на оздоровлення за спірні періоди додатково Відповідачем не нараховано та не виплачено. Отже, сума недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення становить 8 946,13 грн.

Враховуючи викладене, просила суд стягнути з відповідача матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 8 946,13 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Рух по справі

Ухвалою суду від 28 лютого 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.44).

Аргументи учасників

28.03.2025 року від представника відповідача АТ «Українська залізниця» - Савчук О.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначає наступне.

Сторони колективного договору адміністрація структурного підрозділу та первинна профспілкова організація, як представник трудового колективу 14.04.2017 погодились застосувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати "125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом".

В даному випадку дії сторін Колективного договору були направлені на виконання Закону України "Про внесення змін до законодавчих актів України від 06.12.2016 року № 1774 (даліЗакон 1774), внесені зміни у Колективний договір позивачем не оскаржувалися та є чинними на теперішній час.

Позивач був належним чином обізнаний про суми нарахованої йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки, отримавши відповідні розрахункові листи за відповідний місяць надання вказаної допомоги, тому був обізнаним саме в такий момент, що він не доотримує суми матеріальної допомоги на оздоровлення за такий період. Оскільки тримісячний строк для звернення до суду із даним позовом для позивача сплив 1 жовтня 2023 року, позивачем не було наведено жодних поважних причин для його поновлення, а з повідомлення позивача про суми, нараховані йому в якості матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки, минуло більше двох років.

Починаючи з 01.01.2017 на виконання вимог Закону№1774-VІІІ від 06.12.2016 року, які згідно з висновками Конституційного Суду України не суперечать Основному Закону України, Сторони Колективного договору було зобов`язано внести зміни до діючого Колективного договору та застосовувати в якості розрахункової величини встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Отже, з набранням чинності Закону України№1774-VIII від 06 грудня 2016 року обчислення місячної тарифної ставки позивача з застосуванням в якості розрахункової величини мінімальної заробітної плати стало недопустимим в силу імперативного припису закону.

Щодо витрат на правничу допомогу зазначає, що адвокатом Борисенко А.В. не підтверджено жодним доказом факт надання правничої допомоги саме в цій справі за розглядом даного позову, відсутні докази про оплату послуг правничої допомоги, у суду відсутні підстави для їх стягнення, як наслідок наявні підстави для відмови у стягненні.

Враховуючи викладене, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Сторони в судовому засіданні присутні не були, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження

Судом встановлено та не оспорюється відповідачем, що позивач ОСОБА_1 з 15.10.1991 працює у структурному підрозділі «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» слюсарем з ремонту рухомого складу 3 розряду, з 10.01.2007 переведено бригадиром 6 розряду, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.15-16).

Нарахований та виплачений розмір фактично отриманої допомоги на оздоровлення підтверджується табуляграмами (код 392) за грудень 2017 року, за липень 2018 року, за жовтень 2020 року, за січень 2021 року, за серпень 2021 року, відповідно до яких у грудні 2017 ОСОБА_1 нараховано та виплачено допомогу на оздоровлення в розмірі 2202,50 грн; у липні 2018 2373,62 грн; у жовтні 2020 2746,25 грн; у січні 2021 2837,50 грн; у серпні 4540,00 грн (а.с. 17-21).

Умови щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення, встановлені Колективним договором на 2014-2015 роки, укладеним між відокремленим структурним підрозділом «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» та головою первинної профспілкової організації відокремленого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська», схваленого на конференції трудового колективу ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» 25.03.2014р. (а.с.22-24).

Так, пунктом 3.1.15 Колективного договору встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги (а.с.24).

Дія Колективного договору продовжена у 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 році і до укладання колективного договору АТ «Укрзалізниця» (копії постанов №ВЧДЕ-2/335 від 20.01.2017, №ВЧДЕ-2/1544 від 31.01.2018, №209/ВЧДЕ від 23.01.2019, №348/ВЧДЕ-2 від 23.01.2020, №ВЧДЕ-2/2261 від 24.12.2020 «Про продовження дії Колективного договору») (а.с.26-29).

Спільною постановою керівництва структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» РФ «Придніпровської залізниці» та первинною профспілковою організацією ВСП «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» №ВЧДЕ-2/635 від 14.04.2017 року постановлено застосовувати з 01.04.2017 року у діючому колективному договорі СП «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» замість величини "мінімальна заробітна плата", розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» (а.с.25).

Спільною постановою керівництва структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» РФ «Придніпровської залізниці» та первинною профспілковою організацією ВСП «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» №ВЧДЕ-2/821 від 15.06.2021 року постановлено, внести зміни до колективного договору СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська», а саме: пункт 3.1.15 перший абзац викласти в новій редакції: «При наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу її на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням (Додаток 2), за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року» (а.с.31).

Відповідно до розрахунку, наведеного у позові, сума недоплаченої частки матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017 рік становить 3200,00 грн. 2202,50 грн. = 997,50 грн., де 3200,00 грн. мінімальна заробітна плата в Україні у 2017 році, 2202,50 грн. сума яка була виплачена, 997,50 грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення. За 2018 рік становить 3723,00 грн. 2373,62 грн. = 1349,38 грн., де 3723,00 грн. мінімальна заробітна плата в Україні у 2018 році, 2373,62грн. сума яка була виплачена, 1349,38 грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення. За 2020 рік становить 4723,00 грн. 2746,25 грн. = 1976,75 грн., де 4723,00 грн. мінімальна заробітна плата в Україні у 2018 році, 2746,25 грн. сума яка була виплачена, 1976,75 грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення. За 2021 рік (з 25.01.2021-02.02.2021) становить 6000 грн. 2837,50 грн. = 3162,50 грн., де 6000 грн. мінімальна заробітна плата в Україні з 01 січня 2021 року, 2837,50 грн. сума яка була виплачена, 3162,50 грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення. За 2021 рік (з 13.09.2021 по 12.10.2021) становить 6000 грн. 4540,00 грн. = 1460,00 грн., де 6000 грн. мінімальна заробітна плата в Україні з 01 січня 2021 року, 4540,00 грн. сума яка була виплачена, 1460,00 грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення.

Мотиви, застосовані норми права та оцінка суду

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За правилами частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Спільною постановою керівництва структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» РФ «Придніпровської залізниці» та первинною профспілковою організацією ВСП «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» №ВЧДЕ-2/635 від 14.04.2017 року постановлено застосовувати з 01.04.2017 року у діючому колективному договорі СП «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» замість величини "мінімальна заробітна плата", розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом»

Умови щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення, встановлені Колективним договором на 2014-2015 роки, укладеним між відокремленим структурним підрозділом «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» та головою первинної профспілкової організації відокремленого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська», схваленого на конференції трудового колективу ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» 25.03.2014р.

Пунктом 3.1.15 Колективного договору встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги (а.с.24).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на день отримання позивачем матеріальної допомоги (липень 2017), становив 2105 грн, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на день отримання позивачем матеріальної допомоги (вересень 2018), становив 2301,25 грн., мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3723 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2020 року був встановлений на рівні 2102 грн., з липня - 2197 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на день отримання відпустки позивачем (березень 2020), становив 2627,50 грн, а мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2020 року була встановлена на рівні 4 723,00 грн, а з 1 вересня - 5000 гривень.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2021 року був встановлений на рівні 2 270,00 грн., з 01 липня 2021 року - 2 379,00 грн., з 01 грудня 2021 року - 2 481 грн., тому два прожиткових мінімуми для працездатних осіб, встановлених законом, становив 4 540,00 грн., 4 758,00 грн. та 4 962,00 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2021 року була встановлена на рівні 6 000,00 грн., з 01 грудня 2021 року - 6 500,00 грн.

Отже, сума недоплаченої частки матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017 рік становить 3200,00 грн. 2202,50 грн. = 997,50 грн., де 3200,00 грн. мінімальна заробітна плата в Україні у 2017 році, 2202,50 грн. сума яка була виплачена, 997,50 грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення.

За 2018 рік становить 3723,00 грн. 2373,62 грн. = 1349,38 грн., де 3723,00 грн. мінімальна заробітна плата в Україні у 2018 році, 2373,62грн. сума яка була виплачена, 1349,38 грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення.

За 2020 рік становить 4723,00 грн. 2746,25 грн. = 1976,75 грн., де 4723,00 грн. мінімальна заробітна плата в Україні у 2018 році, 2746,25 грн. сума яка була виплачена, 1976,75 грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення.

За 2021 рік (з 25.01.2021-02.02.2021) становить 6000 грн. 2837,50 грн. = 3162,50 грн., де 6000 грн. мінімальна заробітна плата в Україні з 01 січня 2021 року, 2837,50 грн. сума яка була виплачена, 3162,50 грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення. За 2021 рік (з 13.09.2021 по 12.10.2021) становить 6000 грн. 4540,00 грн. = 1460,00 грн., де 6000 грн. мінімальна заробітна плата в Україні з 01 січня 2021 року, 4540,00 грн. сума яка була виплачена, 1460,00 грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення.

Прийняття 31.03.2017 спільної постанови №Н32/20, П-4-5г про застосування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», є діями, що погіршували становище працівників.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці.

Судом не приймаються доводи відповідача про те, що пунктом 5 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, така застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст.9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Ст. 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.

Стаття 22 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проаналізувавши у сукупності положення ст.ст. 22, 58 Конституції України, ст.9 КЗпП України, суд дійшов висновку, що нові Закони, які погіршують становище працівників, зокрема призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих Законів, договорами про працю не мають зворотної сили.

Таким чином, Закон України «Про внесення змін до законодавчих актів України» погіршив становище позивача та інших працівників підприємства щодо розміру матеріальної допомоги, звузив його право на матеріальну допомогу, а тому не має зворотної сили та не може бути застосований при визначення розміру цієї допомоги.

Твердження ж відповідача про те, що, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року, фактичний розмір матеріальної допомоги на оздоровлення не змінювався, а змінилась лише розрахункова величина, судом не приймаються, так як вказані зміни створили зміну реального розміру допомоги, про що зазначено вище.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо недоплати позивачу частини матеріальної допомоги на оздоровлення є такими, що порушили право позивача на отримання такої допомоги.

Щодо строків позовної давності слід зазначити наступне, за змістом ст.2 Закону України «Про оплату праці», до складу заробітної плати крім основної та додаткової, входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Матеріальна допомога на оздоровлення, що надається до щорічної відпустки, є систематичною матеріальною допомогою. Це визначає пункт 2.3.3. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Госкомстату від 13 січня 2004 року №5. Таку допомогу виплачують робітникам певних категорій: на оздоровлення; через екологічний стан регіону. Матеріальна допомога на оздоровлення належить до заохочувальних та компенсаційних виплат, що належать до фонду оплати праці.

Аналіз наведених положень законодавства дає суду підстави дійти висновку про те, що матеріальна допомога входить до структури заробітної плати, а отже до позовних вимог щодо спірних правовідносин застосовуються скорочені строки позовної давності, встановлені нормами ст.233 КЗпП України.

Так, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, в редакції, яка була чинною до 19 липня 2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України (із змінами, внесеними Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Водночас, на підставі п.1 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 КЗпП, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин, який неодноразово продовжувався, і був відмінений постановою КМУ від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 24.00 год. 30 червня 2023 року.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Отже, строки звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору не було пропущено, оскільки з вимогою про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення за період з грудня 2017 року по вересень 2021 року, позивач мала право звернутися до суду без обмеження будь-яким строком.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21.

Доводи відповідача стосовно отримання позивачем у 2021 році відпустки тривалістю лише 9 (дев`ять) днів та що виплачена сума в розмірі 2837,50 грн не відноситься до матеріальної допомоги на оздоровлення в розумінні п.3.1.15 Колективного договору, повністю спростовуються табуляграмами, згідно яких позивачу ОСОБА_1 нараховано та виплачено допомогу на оздоровлення у 2021 році за періоди з 25.01.2021 по 02.02.2021 в розмірі 2837,50 грн та з 13.09.2021 по 12.10.2021 в розмірі 4540,00 грн та не приймаються судом до уваги.

З урахуванням наведеного, аналізуючи доводи сторін, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, позивачем додано: копію договору про надання правової допомоги №17/06/01 від 17.06.2024 року (а.с.36-39); Акт №1 про надання правової допомоги від 17.06.2024 року відповідно до якого адвокатом Борисенко А.В. надано позивачу ОСОБА_1 правову допомогу (усну консультацію щодо підстав для звернення тривалістю 30 хв, вартість якої складає 500 грн., складення позовної заяви та підготовка документів для звернення до суду (2,5 години*800 грн. 1 год.) загальною вартістю 2000 грн (а.с. 40); Квитанцію серії 03 ААВ №3333357 від 17.06.2024 про оплату 2500 грн за надання правової допомоги Сельдеміровій Н.В. (а.с.41).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову -на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.4 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст. 141 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення витрат на правову допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача, оскільки саме такий розмір витрат на правову допомогу є співмірним з предметом позову, складністю справи, обсягом правової допомоги, наданої адвокатом.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн.

Оскільки позивач відповідно до п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, позов задоволено в повному обсязі, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Борисенко Альони Вікторівни в інтересах позивача ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження за адресою: Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 суму недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017, 2018, 2020, 2021 роки в розмірі 8946,13 грн (вісім тисяч дев`ятсот сорок шість гривень тринадцять копійок).

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження за адресою: Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження за адресою: Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з пп. 15.5 п. 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 29 квітня 2025 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 );

- відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця» (, місцезнаходження за адресою: Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5).

Суддя: Р. Є. Скотар