ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/805/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №2322/395/11 Категорія: на ухвалу Кваша І. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Гончар Н.І.
секретар Широкова Г.К.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 на ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.03.2025 (повний текст складено 13.03.2025, суддя в суді першої інстанції Кваша І.М.) у цивільній справі за скаргами адвоката Пилипенка Р. Б., поданими в інтересах боржника ОСОБА_1 , на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О. П., стягувач ПАТ АБ «Укргазбанк»,

в с т а н о в и в :

судом у даній справі розглядається скарга від 02.10.2024 адвоката Пилипенка Р. Б. в інтересах боржника ОСОБА_1 , яка мотивована тим, що 23.07.2024 приватним виконавцем Плесюком О. П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75612031 з примусового виконання виконавчого листа № 2322/395/11, виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області 06.11.2014, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укргазбанк» заборгованості за кредитом в сумі 15 009,77 євро, а також 29.07.2024 приватним виконавцем Плесюком О. П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75652701 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитом в сумі 26 810,07 грн.

Скаржник просить вказані постанови про відкриття виконавчих проваджень скасувати та зобов`язати приватного виконавця Плесюка О. П. повернути виконавчі документи стягувачу у зв`язку з пропущенням строку пред`явлення їх до виконання.

Посилається на те, що до заяви представника банку про відкриття виконавчого провадження надано неналежним чином засвідчену копію довіреності. Також до матеріалів заяв працівника банку не додано документи на підтвердження повноважень особи, яка видала довіреність.

Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання установлено до 11.09.2015. При цьому ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції станом на вересень 2014 року) було передбачено строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання в один календарний рік.

16.10.2015 Чорнобаївським ВДВС було повернуто вказаний виконавчий лист стягувачу без виконання.

Тому річний строк пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання станом на дати відкриття виконавчих проваджень сплив. Отже у виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження.

Також у порушення вимог ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» постанови про відкриття виконавчого провадження не були надіслані боржнику.

В іншій скарзі представник боржника просив, після неодноразових уточнень, остаточно просив: скасувати постанову приватного виконавця Плесюка О. П. від 23.08.2024 по виконавчому провадженню №75612031 про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 ; зобов`язати приватного виконавця звільнити з-під арешту земельну ділянку, площею 3,0319 га, кадастровий № :05:000:6186, що належить ОСОБА_1 , визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця щодо ненаправлення ОСОБА_1 копій постанов про відкриття виконавчих проваджень; скасувати постанову приватного виконавця Плесюка О. П. від 11.09.2024 по виконавчому провадженню №75612031 про призначення суб`єкта оціночної діяльності.

Зазначає, що в порушення вимог ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» постанови про відкриття виконавчого провадження не були надіслані виконавцем на адресу боржника; строк пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання станом на дати відкриття виконавчих проваджень минув; виконавець не повідомив боржника про дату проведення опису майна, отже останній був позбавлений можливості взяти участь у проведенні даних виконавчих дій; всупереч вимогам ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» під час проведення опису майна приватним виконавцем не були залучені поняті; матеріали виконавчих проваджень не містять інформації щодо відсутності у боржника іншого майна, крім арештованої земельної ділянки, хоча у відповідності до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється лише у разі відсутності достатніх коштів чи рухомого майна.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.03.2025 скарги ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено:

- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О. С. щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 23.08.2024 та постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 11.09.2024 по виконавчому провадженню № 75612031 (ЗВП № 75822769) неправомірними;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О. С. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 23.08.2024 по виконавчому провадженню № 75612031 (ЗВП № 75822769);

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О. С. про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 11.09.2024 по виконавчому провадженню № 75612031 (ЗВП № 75822769).

У задоволенні інших вимог скарг - відмовлено.

Суд першої інстанції вказав, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Ураховуючи попередні пред`явлення виконавчих листів, боржником за якими є скаржник, до виконання, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущено не було.

Отже відповідні аргументи скаржника було відхилено.

Посилання ОСОБА_1 про те, що до заяв про відкриття виконавчих проваджень представником банку додано копію довіреності, не засвідчену належним чином, спростовуються оглянутими в судовому засіданні матеріалами виконавчих проваджень.

Боржник ОСОБА_1 постанов про відкриття виконавчих проваджень в кінці липня на початку серпня 2024 року не отримував, оскільки приватним виконавцем Плесюком О.С. вказані постанови були направлені не за місцем реєстрації боржника, а до іншого населеного пункту, отже боржник ОСОБА_1 не був повідомлений про початок примусового виконання рішень.

У порушення вимог ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» приватний виконавець перед описом нерухомого майна боржника ОСОБА_1 не переконався у відсутності у нього коштів та іншого майна, на яке можливо було б звернути стягнення. Відповіді на запити виконавця щодо наявності майна та доходів у ОСОБА_1 надходили приватному виконавцю вже після проведення ним опису та арешту земельної ділянки.

Отже порядку звернення стягнення на нерухоме майно боржника приватним виконавцем дотримано не було, що стало підставою для скасування відповідних постанов про опис та арешт майна (коштів) боржника та про призначення суб`єкта оціночної діяльності.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, стягувач у виконавчому провадженні ПАТ АБ «Укргазбанк» подав 26.03.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у частині задоволених вимог скарг боржника та відхилити всі вимоги ОСОБА_1 у справі.

Зазначає, що згідно ч. 4 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження.

Отже виконавець не мав можливості тривалий час не вирішувати питання про арешт майна.

У ході проведення виконавчих дій виконавцем вживались заходи щодо виявлення активів боржника, проте встановлено, що боржник не має рахунків у банках та інших фінансових установах, рухомого майна. Отже виконавець правомірно, враховуючи велику суму заборгованості, прийняв рішення про необхідність арешту виявленого нерухомого майна боржника.

ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, не передбачають обов`язок державного виконавця повідомляти боржника про проведення опису майна.

Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 480/5060/20, від 23.11.2022 у справі № 2-9/11 та від 23.09.2023 у справі №520/16369/13-ц.

Відповідно до вимог ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» участь понятих є обов`язковою лише у випадку, якщо під час проведення опису майно вилучається в боржника та передається третім особам, що в даній справі не мало місця.

Також приватним виконавцем виконані всі вимоги ЗУ «Про виконавче провадження» щодо проведення оцінки нерухомого майна боржника.

Крім того, апеляційну скаргу на ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.03.2025 було подано 27.03.2025 також представником боржника адвокатом Пилипенком Р. Б. в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині вимог скарги, які залишено без задоволення та задовольнити усі вимоги скарги боржника.

Зазначає, що суд не надав оцінки його аргументам про недоведеність повноважень представника стягувача при звернення до виконавця із заявою про здійснення примусового виконання судових рішень, адже не було перевірено наявності оригіналу довіреності від АТ АБ «Укргазбанк» на працівника АБ «Укргазбанк» Похилко Інни.

Копія довіреності АБ «Укргазбанк» від 28.05.2024 не містить відмітки «Згідно з оригіналом».

Суд не надав належної оцінки аргументам скарги щодо пропуску строків пред`явлення виконавчих документів до виконання. АТ «Укргазбанк» не зверталося до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа №2322/395/11 до примусового виконання. У проміжок часу 2016-2022 роки виконавчий лист Чорнобаївського районного суду Черкаської області №2322/395/11 двічі пред`являвся АБ «Укргазбанк» з пропущенням річного терміну, без відповідної ухвали суду про поновлення процесуального строку на примусове виконання.

Судом першої інстанції не перевірено факти повернення виконавчих листів від 06.11.2014 №2322/395/11 Чорнобаївським ВДВС у Золотоніському районі протягом 2016-2022 років та не досліджено письмові відомості із Єдиного реєстру виконавчих проваджень за вказаний період.

Перш ніж проводити виконавчі дії приватний виконавець Плесюк О. С. мав направити боржнику ОСОБА_1 копію постанови про відкриття виконавчих проваджень №75612031 та №75652701 та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду та обов`язок надати декларацію про майновий стан та доходи (постанови Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 554/13475/15-ц та від 24.02.2021 у справі № 756/9582/14-ц), чого приватний виконавець не дотримався.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представника стягувача сторона скаржника ОСОБА_1 просила суд її відхилити, а ухвалу суд першої інстанції в неоскаржуваній ними частині залишити без змін, оскільки вважають її законною та належним чином обґрунтованою.

В свою чергу, представник стягувача адвокат Стадник П.В. просив апеляційну скаргу представника боржника відхилити, а ухвалу суду в неоскаржуваній ним частині залишити без змін, як таку що не підлягає до скасування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що у провадженні приватного виконавця Плесюк О. С. перебувають такі виконавчі провадження (т. 4, а.с. 3-9):

- №75612031 щодо виконання рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області, виконавчий лист від 06.11.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості в сумі 15009,77 євро, постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.07.2024;

- №75652701 щодо виконання рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області, виконавчий лист №2322/395/11 від 06.11.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості в сумі 26 810,07 грн, постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.07.2024;

Указані провадження постановою від 15.08.2024 об`єднані у зведене виконавче провадження, якому присвоєно номер 75822769 (т. 4, а.с. 10-11).

При цьому виконавчі листи № 2322/395/11 від 06.11.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості в сумі 15009,77 євро та в сумі 26810,07 грн державним виконавцем Чорнобаївського ВДВС було повернуто стягувачеві 13.06.2024 (наявні відмітки виконавця на копіях виконавчих документів).

Скаржник у справі стверджує про пропуск стягувачем строків пред`явлення зазначених виконавчих листів до виконання, а також про відсутність повноважень у представника стягувача при звернення до приватного виконавця і з заявами про відкриття виконавчого провадження діяти в інтересах ПАТ АБ «Укргазбанк», що складає суть аргументів скарги у справі.

Далі 23.08.2024 приватним виконавцем Плесюк О. С. у виконавчому провадженню №75612031 (зведене виконавче провадження № 75822769) винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої описано земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:6186, площею 3,0319 га, що знаходиться на території Чорнобаївської селищної ради і належить Семенову М. Ю. (т. 1 , а.с. 142-145).

11.09.2025 приватним виконавцем Плесюк О.С. по виконавчому провадженню №75612031 (зведене виконавче провадження № 75822769) винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. Вказаною постановою приватний виконавець призначив суб`єкта оціночної діяльності ПП «Ажіо» для оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:6186 (т. 1 , а.с. 133-134).

Указані рішення приватного виконавця скаржник оспорює з підстав неналежного повідомлення його про здійснення виконавчих дій. А відтак, порушення порядку їх вчинення.

Зазначені правовідносини мають таке правове регулювання.

Згідно вимог статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Аналогічні положення викладені у статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відтак, метою звернення до суду зі скаргою на дії чи рішення державного виконавця є відновлення порушеного права сторони виконавчого провадження внаслідок незаконності оскаржуваних дій чи рішень виконавця.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно приписів ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема, верховенства права, справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно п.1 ч.2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону про виконавче провадження). Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у пункті 15 рішення ЄСПЛ у справі "Моргуненко проти України" від 06.09.2007 (заява № 43382/02) вказується таке: "Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. "Естіма Джордж проти Португалії" (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21.04.1998, Report of Judgments and Decisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13.06.2006)."

Крім того, за приписами ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Аргументом поданої скарги ОСОБА_1 щодо незаконних дій виконавця є, зокрема, пропуск стягувачем строку пред`явлення виконавчих документів до виконання, на чому наголошено у поданій боржником апеляційній скарзі.

Так згідно приписів ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції станом на дату видачі виконавчих листів) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент набрання законної сили судовим рішення у справі

№ 2322/395/11 (10.09.2014) та видачі відповідних виконавчих листів (06.11.2014), були врегульовані Законом України від 21.04.1999 року № 606-XIV«Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05.10.2016, а на час пред`явлення їх до виконання (15.02.2024) ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону

№ 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05.10.2016 виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Пунктом 1 частини перша статті 37 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

- пред`явлення виконавчого документа до виконання;

- надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувану у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону 1404-VIII).

Аналогічні положення були передбачені у частині третій статті 23 Закону № 606-XIV.

Із системного аналізу указаних норм законодавства вбачається, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження).

Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 в справі № 910/18165/13, постанові Верховного Суду від 11.06.2019 в справі № 804/2721/15, у постанові Верховного Суду від 07.02.2020 в справі № 2018/6-343/11, в ухвалі Верховного Суду від 02.10.2020 в справі № 336/1023/20

Відтак, суд першої інстанції вірно вказав, що повторно пред`явивши виконавчі листи до виконання у липні 2024 року, тобто протягом трьох років після їх повернення стягувачу, що відповідає вимогам Закону № 1404-VIII, ПАТ АБ «Укргазбанк» не пропустив строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, враховуючи, що перебіг відповідного строку розпочинається з дня останнього повернення виконавчого листа у даному випадку це 13.06.2024 (наявна відмітка виконавця на копіях виконавчих листів).

Отже підстав для висновку про те, що стягувач пропустив строки пред`явлення до виконання відповідних виконавчих документів у даній справі встановлено не було.

Також Пунктом 22 розділу ІІІ Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у відповідній редакції) встановлено, що при закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Отже приватний виконавець Плесюк О. С. при відкритті виконавчих проваджень № 75652701 та № 75612031, керуючись наявними відмітками на виконавчих листах, діяв у межах закону.

Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги представника боржника про те, що АТ «Укргазбанк» не зверталося до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа №2322/395/11 до примусового виконання, адже, як указано вище, враховуючи попередні здійснення виконавчих дій з приводу примусового виконання відповідних виконавчих документів з послідуючим їх поверненням стягувачу, що переривало строки їх пред`явлення до виконання, стягувач без невиправданих зволікань протягом місяця повторно пред`явив виконавчі листи до виконання з часу їх останнього повернення виконавцем.

Не можна погодитися і з посиланнями скаржника на те, що з 2016 по 2022 роки виконавчий лист Чорнобаївського районного суду Черкаської області №2322/395/11 двічі пред`являвся АБ «Укргазбанк» з пропущенням річного терміну, без відповідної ухвали суду про поновлення процесуального строку на примусове виконання, що суд першої інстанції належним чином не перевірив, адже в даному випадку підлягає судовій оцінці саме останній оскаржуваний випадок вчинення виконавцем дій з приводу примусового виконання виконавчих листів, які в аспекті дотримання строків пред`явлення виконавчих листів до виконання є законними, адже початок їх обліку має місце з часу останнього здійснення виконавчого провадження, що закінчилося повернення виконавчих документів стягувачу, тобто з 13.06.2024.

Крім того, суд першої інстанції вірно вказав, що доводи боржника про те, що виконавчі листи неодноразово пред`являлися з пропущенням річного терміну є неспроможними, оскільки в разі незгоди з відкриттям виконавчих проваджень у певний період ОСОБА_1 не був позбавлений права на оскарження вказаних постанов державних виконавців, однак таких дій з 2016 до 2022 року не вчинив.

Доводи ОСОБА_1 про те, що обрахунок строку пред`явлення виконавчих листів починається з дати видачі виконавчого документу, а не з дати повернення його стягувачеві є помилковими, адже згідно частини п`ятої статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

У частині п`ятій статті 12, у свою чергу, передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Наведені положення закону визначають момент, з якого встановлюється строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, у двох визначених законом випадках.

Разом з тим, зазначеною нормою не виключається та не обмежується переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у разі повернення його стягувачу з інших підстав.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №727/1256/16-ц, а також постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі №541/1213/14-ц.

Такі правові висновки є сталими щодо визначення дати, з якої поновлюється строк пред`явлення виконавчого листа до виконання у зв`язку з поверненням його стягувачеві.

Надаючи оцінку апеляційним аргументам представника боржника про те, що суд першої інстанції не надав оцінки його доводам про недоведеність повноважень представника стягувача при звернення до виконавця із заявою про здійснення примусового виконання судових рішень, адже не було перевірено наявності оригіналу довіреності від АТ АБ «Укргазбанк» на працівника АБ «Укргазбанк» Похилко Інни, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Так до заяв про відкриття виконавчих проваджень було додано завірену копію довіреності від 28.05.2024 № 223 (т. 4 а.с. 3, 7), що була видана головою правління ПАТ АТ «Укргазбанк» Морозовим Р. В. головному фахівцю сектору супроводження примусового стягнення Центрально-Південного регіону відділу регіонального супроводження процесу примусового стягнення управління примусового стягнення проблемних активів фізичних осіб департаменту по роботі з проблемними активами АБ «Укргазбанк» для представництва інтересів банку, зокрема в органах державної виконавчої служби. Копія довіреності містить напис «З оригіналом згідно» з зазначенням посади, прізвища, імені та по-батькові та підписом Похилко І. М.

У згаданій довіреності, крім іншого, зазначено, що Похилко І. М. надається право підписувати та подавати від імені довірителя документи, необхідні для представництва інтересів банку, засвідчувати від імені довірителя копії документів без проставлення печатки, в тому числі копію цієї довіреності.

З огляду на наведений зміст довіреності наявна в матеріалах справи її копія, засвідчена підписом Похилко І. М., підтверджувала повноваження останньої як представника ПАТ АТ «Укргазбанк» на подання заяв про відкриття виконавчих проваджень, зокрема й на засвідчення копії довіреності власним підписом.

Інформація про голову правління АТ «Укргазбанк» як підписанта довіреності являється публічною, знаходиться в ЄДРПОУ і окремого доказування не потребує.

Відтак відповідні аргументи боржника у даному випадку є необґрунтованими.

Апеляційний суд відхиляє аргументи скарги представника боржника про те, що перш ніж проводити виконавчі дії, приватний виконавець Плесюк О. С. мав направити боржнику ОСОБА_1 копію постанови про відкриття виконавчих проваджень №75612031 та №75652701 та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, адже, як вірно вказав суд першої інстанції, лише вказані обставини самі по собі не є підставою для скасування оскаржуваних постанов про відкриття виконавчих проваджень, які у подальшому боржнику були доведені до відома та змогли бути ним оскаржені до суду.

Надаючи оцінку посиланням апеляційної скарги стягувача щодо незаконності ухвали суду першої інстанції у даній справі в частині задоволених вимог про скасування постанов виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника від 23.08.2024 та про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 11.09.2024, апеляційний суд прийшов до таких висновків.

Так, указана ОСОБА_1 інформація про те, що приватним виконавцем Плесюком О. С. після відкриття виконавчих проваджень не було направлено на його адресу рекомендованим листом копій постанов про відкриття провадження в судовому засіданні підтвердилась, так як відповідні листи направлялися з помилкою в адресі боржника, що призвело до затримки з їх врученням.

Саме з урахуванням таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність скасування відповідних постанов виконавця, як таких, що винесені за відсутності належного повідомлення боржника.

Однак приписи ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, не передбачають обов`язок виконавця повідомляти боржника про опис майна.

Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 480/5060/20, від 23.11.2022 у справі № 2-9/11 та від 23.09.2023 у справі №520/16369/13-ц.

Верховний суд вказав, що, зокрема, неповідомлення боржника про дату та час проведення опису та арешту майна не є порушенням норм ЗУ «Про виконавче провадження» та не свідчить про наявність підстав для скасування відповідної постанови виконавця. Дії виконавця з опису та арешту нерухомого майна на виконання судового рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, самі по собі не свідчать про порушення прав боржника у виконавчому провадженні.

Отже вказані обставини самі по собі не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних постанов виконавця про опис та арешт майна боржника та про призначення суб`єкта оціночної діяльності.

При цьому ст. 447-1 ЦПК України передбачає, що метою звернення сторони виконавчого провадження до суду із скаргою на дії чи рішення виконавця є факт порушення оскаржуваними рішеннями чи діями прав особи, що звертається до суду за судовим контролем за виконанням судового рішення.

Крім того, за приписами ч.2 ст.451 ЦПК України у разі задоволення вимог скарги сторони виконавчого провадження суд, зокрема, зобов`язує виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже умовою для задоволення вимог скарги сторони виконавчого провадження є саме можливість у такий спосіб поновити порушені права особи, що звертається до суду.

Відтак абстрактне порушення виконавцем приписів законодавства, яке не впливає на права сторони виконавчого провадження, у розумінні вимог ст. 447-1 ч.2 ст.451 ЦПК України не може бути підставою для скасування судом тих чи інших дій чи рішень виконавця.

Таким чином, враховуючи, що перед винесенням зазначених постанов виконавець здійснив звернення до уповноважених органів щодо наявного у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, тобто вчинив комплекс дій, необхідних для подальшого можливого задоволення вимог стягувача у спосіб звернення стягнення на земельну ділянку боржника, а також те, що сам по собі арешт та опис майна боржника, як і призначення особи-оцінювача ще не свідчить про здійснення звернення стягнення на таке майно, яке полягає у його реалізації (фактичному припиненні права власності боржника на майно та виникнення такого права у нового власника), апеляційний суд вважає, що відповідні постанови виконавця не порушують права боржника, адже не призводять до втрати ним права власності на відповідне майно.

З цих підстав є помилковим посилання суду першої інстанції на те, що приватний виконавець перед описом нерухомого майна боржника ОСОБА_1 не переконався у відсутності у нього коштів та іншого майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Так з пояснень учасників судового розгляду вбачається, що відповіді на запити виконавця щодо наявності майна та доходів у ОСОБА_1 надходили приватному виконавцю вже після проведення ним опису та арешту земельної ділянки (т. 1 , а.с. 157-163, т. 4, а.с. 20-22).

Так згідно ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику.

Оскільки у даному випадку оскаржувані постанови виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника від 23.08.2024 та про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 11.09.2024 не свідчать саме про звернення стягнення на відповідне майно боржника (його реалізацію з позбавленням боржника права власності) завчасне отримання виконавцем відповідей щодо наявного у боржника майна не є суворо необхідним.

Отже висновки суд першої інстанції в частині задоволених вимог скарги є помилковими.

Надаючи оцінку аргументам боржника про вчинення виконавчих дій за відсутності понятих, апеляційний суд враховує, що згідно ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії можуть проводитися у присутності понятих. Присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Отже участь понятих є обов`язковою лише у випадку, якщо під час проведення опису проводяться дії по примусовому входженню на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, чи (та) майно вилучається в боржника та передається третім особам, що в даному випадку не мало місця.

Так під час проведення опису та арешту майна боржника (земельної ділянки сільськогосподарського призначення к/н :05:000:6186) у зв`язку з неможливістю зміни місцезнаходження, дане майно виконавцем не могло бути вилучене в боржника та передане на зберігання третім особам, тому під час проведення таких дій, відповідно до вимог Закону участь понятих не обов`язковою. Крім того, описати вказане майно можливо без примусового входження на ділянку, так як воно є загальнодоступним для огляду в польовому масиві, що учасниками справи під сумнів не ставиться.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 480/5060/20.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.03.2025 у даній справі належить скасувати у частині задоволених вимог скарги боржника у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи та прийняти постанову про відхилення вимог скарги боржника щодо скасування постанови виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника від 23.08.2024 та про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 11.09.2024.

Таким чином апеляційна скарга представника боржника по результатам апеляційного перегляду справи відхиляється, а апеляційна скарга стягувача підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384, 447, 451 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу представника боржника відхилити.

Апеляційну скаргу стягувача задовольнити.

Ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.03.2025 у даній справі скасувати у частині задоволених вимог скарги боржника.

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця в частині вимог про визнання дій неправомірними та скасування постанови виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника від 23.08.2024 та про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 11.09.2024 відхилити.

У решті ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.03.2025 у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 23.04.2025.

Суддя-доповідач

Судді