Справа №478/404/25 пров. №2/478/241/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року смт. Казанка

Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Іщенко Х.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Ільїн О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з вказаною позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ЦПК України, звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи здійснюється шляхом пред`явлення позову, у якій позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позов за змістом і формою повинен відповідати вимогам ст. ст. 175-177 ЦПК України.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Обов`язок доказування у спірній категорії справ покладається на позивача.

Дослідивши зміст поданої позовної заяви та додані до неї документи, вважаю, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України та має недоліки, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Так, відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який, відповідно до п. п. 4, 5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повинен містити в собі: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи судового захисту свого права, свободи чи інтересу, які повинні формулюватися максимально чітко і зрозуміло. Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких сторони вступають між собою у спірні правовідносини. Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову. Підстава позову перебуває у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову). Виклад обставин підстав позову необхідний для визначення тотожності позову та визначення предмета доказування в спорі між сторонами.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких грунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення. Позивачка не зазначила обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких вона звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, виходячі із змісту позовних вимог, позивачем обрано такий спосіб захисту порушених прав як визнання договору оренди землі недійсним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

На підтвердження своїх порушених прав позивач не виклав обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги та не надав жодного доказу, якими підтверджуються зазначені обставини щодо порушення прав позивача.

До матеріалів позовної заяви надано два договори оренди земельної ділянки, які містять різні об`єкти оренди.

- перший: Договір оренди землі, без/н, площею 7,87 га ріллі, без кадастрового номеру земельної ділянки, строком на 50 років, укладений між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони, зареєстрований 16.02.2007 року у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК за № 1213;

- другий: Договір оренди землі, без/н, площею 8,7749 га ріллі, з кадастровим номером земельної ділянки :07:000:0133, строком на 10 років, укладений між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони, зареєстрований 16.10.2024 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відсутність кадастрового номеру об`єкта оренди за першим договором, а також різниця в площі об`єкта оренди за вказаними договорами, яка становить близько 1 гектара, не дає можливості ідентифікувати, що об`єктами вказаних договорів оренди землі є одна й таж саме земельна ділянка та що має місце подвійна реєстрація права оренди землі (за договором оренди від 2007 року та за договором оренди від 2024 року).

За вказаних обставин позивачу необхідно уточнити предмет позову у вказаній частині.

Крім зазначеного, як вбачається з доданих до позовної заяви документів та матеріалів, позивач не є власником земельної ділянки а є орендарем вказаної земельної ділянки, що є об`єктом оренди. Власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_3 , яка заявлена позивачем та виступає стороною по справі в якості відповідача.

Суд зазначає, що згідно ст. ст. 42, 48 ЦПК України, у справах позовного провадження в цивільному процесі учасниками справи є сторони, треті особи.

Із змісту позовних вимог можливо зробити висновок, що вказана спірна земельна ділянка була надана в оренду позивачу строком на 10 років власником земельної ділянки ( ОСОБА_3 ) з дотриманням вимог законодавства, добровільно та у спосіб, передбачений для укладання договорів в сфері землекористування, що передбачає узгодження умов договору, його підписання та проведення реєстраційних дій.

Як вбачається із змісту позовної заяви, з моменту укладання договору оренди землі з ОСОБА_3 , позивач сумлінно виконувала умови договору, а саме, використовувала земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що обумовлено договором, тобто проводила відповідний цикл сільськогосподарських робіт а також здійснювала виплату орендної плати у розмірі та у строки обумовлені договором оренди землі. Вказане свідчить про відсутність перешкод у землекористуванні (оренди) з боку відповідача ОСОБА_3 .

Матеріально-правова вимога позивача до відповідача повинна мати правовий характер, тобто, бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію. У разі порушення цивільного права чи інтересу у особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу та ґрунтується на законі.

За вказаного позовна заява потребує уточнення саме в частині позовних вимог до заявленого відповідача 2, - ОСОБА_3 , а саме, конкретизувати в чому саме полягає порушення з її боку (орендодавця) законних прав та інтересів позивача (орендаря), за захистом порушених прав яких в судовому порядку звернулась позивач.

Суд також вважає за необхідне долучити до матеріалів справи доказів на підтвердження заявлених у позові фактів виконання умов договору, зокрема в частині виплати обумовленої орендної плати (бухгалтерські документи, квитанції, розписки тощо).

Суд також вважає за необхідне також уточнити в позовній заяві, хто на час звернення до суду використовує земельну ділянку, - позивач, на підставі договору оренди від 2024 року, чи відповідач 1, - ОСОБА_2 на підставі договору оренди від 2007 року.

Зазначені недоліки позбавляють суд можливості перевірити законність та обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та позбавляють суд можливості відкрити провадження за цією справою.

В силу вимог ЦПК України, суд не може самостійно усунути недоліки, в частині уточнення позовних вимог позивача.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Згідно із ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки при вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст.175, 177 ЦПК України, позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху з метою надання позивачу строку, що не перевищує десяти днів з дня отримання ним копії ухвали, для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків.

Керуючись ст. ст.175, 177, 185 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору оренди землі, - залишити без руху, надавши позивачу строк у десять днів, з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених в мотивувальній частині рішення недоліків.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Х.В. Іщенко