Справа № 740/5564/24
Провадження № 2/740/923/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 952663711 від 02.11.2022 у сумі 42407,20 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначено, що 02.11.2022 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №952663711 у формі електронного документа з використаннямелектронного підпису позичальника. За умовами кредитного договору відповідачу було надано кредитні кошти у сумі 8800 грн.

28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу (в подальшому і додаткові угоди), згідно з яким до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №952663711 на загальну суму 19854,56 грн.

30.10.2023 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу (з додатковими угодами). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023 до даного договору факторингу від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 42407,20 грн.

17.07.2024 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивач уклали договір факторингу №17/07/24, відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором у сумі 42407,20 грн.

З моменту отримання права вимоги до відповідача ОСОБА_1 , позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № №952663711 від 02.11.2022 у розмірі 42407,20 грн.

Ухвалою судді 25.09.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження, призначено судове засідання по справі.

03.12.2024 ухвалено заочне рішення, яким позов ТОВ «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто із відповідача на користь позивача, заборгованість за кредитним договором від 02.11.2022 №952663711 в розмірі 42407 грн. 20 коп., 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2422 грн. 40 коп. судових витрат по сплаті судового збору, а всього стягнуто з нього 50829 грн. 60 коп.

20.02.2025 відповідач ОСОБА_1 через представника адвоката Безсмертного С.М. звернувся до суду із заявою про перегляд зазначеного заочного рішення суду.

В обґрунтування вимог про скасування заочного рішення представник відповідача зазначив, що матеріали позовної заяви та ухвалу про відкриття провадження по справі ОСОБА_2 не отримував, а з матеріалами справи ознайомився лише 05.02.2025, коли зареєструвався у системі «Електронний суд», у зв`язку з чим був позбавлений можливості своєчасно подати відзив на позов.

Позовні вимоги відповідач не визнає та вважає, що позивач не надав доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 952663711 від 02.11.2022, оскільки кредитний договір був укладений 02.11.2022, а договір факторингу, за умовами якого попередньому фактору ТОВ "Таліон Плюс" передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28.11.2018, тобто задовго до укладення кредитного договору. Оригінали електронних доказів суду не надані, а з паперових копій неможливо установити факт належності електронного підпису на кредитному договорі саме відповідачу. Також позивачем не надано доказів зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника та належність зазначеного рахунку позичальнику; заборгованість за відсотками нарахована після закінчення строку кредитного договору. Крім того, витрати на правову допомогу не доведено належними доказами.

Ухвалою судді 21.02.2025 поновлено відповідачу строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та призначено розгляд вказаної заяви.

Ухвалою суду 06.03.2025 заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Безсмертного С.М. про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03.12.2024, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представником відповідача 10.03.2025 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні з наступних підстав.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, тому на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом.

Позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 952663711 від первісного кредитора до ТОВ "Таліон Плюс", відповідно, від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", відповідно, та від ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС».

Кредитний договір між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладений 02.11.2022, тобто більш ніж через чотири роки після укладення 28.11.2018 договору факторингу між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога".

Право майбутньої вимоги на момент укладення договору мало би бути визначеним, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" щодо ОСОБА_3 на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 не було, та сторони не могли передбачити, що 02.11.2022 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" буде укладено договір з Позичальником.

Таким чином, позивач не надав доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 952663711 від 02.11.2022, оскільки кредитний договір був укладений 02.11.2022, а договір факторингу, за умовами якого попередньому фактору ТОВ "Таліон Плюс" передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28.11.2018, тобто задовго до укладення кредитного договору.

Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28 листопада 2018 року, від 30 жовтня 2023 року та від 17 липня 2024 року. Доводи товариства щодо презумпції правомірності правочину не заслуговують на увагу, адже передача за правочином невизначених вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину.

Також позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу.

Відповідно до платіжного доручення від 02.11.2022 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" переказало кошти у розмірі 8800 грн., на рахунок N 5167-80XX-XXXX-5454.

Водночас з договору про споживчий кредит № 952663711 від 02.11.2022 вбачається, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на картковий рахунок, проте дані рахунку не зазначено у кредитному договорі. Ураховуючи, що платіжне доручення від 02.11.2022 року містить зазначення номеру картки частково 5167-80XX-XXXX-5454 без зазначення банківської установи, таке платіжне доручення само по собі не свідчить про отримання відповідачем кредиту в сумі 8800 грн., без інформації від банківської установи про рух коштів по картці відповідача. Отже, позивачем не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 952663711 від 02.11.2022.

Договір містить положення про різні строки повернення кредиту, що дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації за користування кредитом.

Представником позивача 13.03.2025 подано відповідь на відзив, у якому позивач підтримує позовні вимоги, вважає твердження, викладені представником відповідача у відзиві необґрунтованими з наступних підстав.

Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2022, що підтверджувалось підписанням ряду додаткових угод про продовження строку дії договору.

Відповідно ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним № 952663711 від 02.11.2022 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 27.12.2022, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги №209.

Вважає, що позивачем доведено, що договір укладено в належній формі. Відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з договором на сайті товариства в особистому кабінеті. Також у розрахунку заборгованості, наданому ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» наявні часткові сплати нарахованих відсотків та частково тіла кредиту, також наявні Додаткові угоди до Кредитного договору про продовження вказаного договору. Отже, відповідач усвідомлював існування даного договору та визнавав його зобов`язання за ним, таким чином, підтверджуючи факт укладення та розуміння його правил.

Наявність у кредитному договорі унікальних ідентифікаторів відповідача (РНОКПП та адреси реєстрації), його електронний підпис є вагомим доказом його участі в укладенні цього договору.

Щодо посилання сторони відповідача на недоведеність факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, представник позивач зазначає, що платіжне доручення містить всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами; призначення платежу, що відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, порядок видачі коштів в безготівковій формі первинним кредитором не порушено. Крім того, до матеріалів справи долучено довідку, видану АТ КБ «Приват Банк», яке підтверджує факт перерахування коштів у сумі 8800 грн. з рахунків ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на рахунок боржника.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Представник позивача у позові, а представник відповідача у додаткових поясненнях просили про розгляд справи без їх участі.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку.

02.11.2022 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_4 було укладено договір кредитної лінії № 952663711, який підписано позичальником електронним підписом відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (а.с. 12 зворот - 20).

Відповідно до умов договору ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зобов`язувалось надати відповідачу кредит в сумі 8800 грн., на умовах строковості, зворотності, платності.

Згідно пункту 3.1. сторони погодили, що позичальнику надається Дисконтний період кредитування на строк 22 дні від дати отримання першого траншу за кредитом.

За змістом пунктів 8.3, 8.4 договору, на весь строк Дисконтного періоду кредитування визначається процентна ставка 766,5% річних, що на день укладення договору становить 2,10% в день від суми залишку кредиту за кожен день користування ним. Після закінчення дисконтного періоду процентна ставка складає 1087,70% річних, що на день укладення договору становить 2,98% в день від суми залишку кредиту.

Строк дії договору визначений пунктом 11.1 і складає 5 років, а в частині розрахунків до їх повного та належного виконання.

Відповідно до п.14.1 договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, позичальник підтвердив, що ознайомився та повністю розуміє Правила, текст яких розміщено на сайті товариства:www.moneyveo.com.ua.

Згідно з п. 14.2 сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником і кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.

Для підписання кредитного договору відповідачем використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «MNV4EH79», відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит у сумі 8800,00 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням від 02.11.2022, довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 07_1/2024 (а.с. 74 зворот-75) та заявкою на отримання грошових коштів у кредит від 02.11.2022 (а.с. 9 зворот).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, проведеним первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», відповідач свої зобов`язання щодо оплати нарахованих відсотків за користування кредитом і повернення тіла кредиту не виконав, у зв`язку з чим первісним кредитором йому нараховано проценти за процентними ставками визначеними договором, і загальна сума заборгованості визначена у розмірі 19854,56 грн., з яких: 8800 грн. тіло кредиту; 11054,56 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 39).

28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги за кредитними договорами, укладеними між фізичним особами та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.46-49).

Відповідно до п. 1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі, права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. даного договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме, в реєстрах прав вимог. Відповідно до п. 1.4. договору факторингу від 28.11.2018, «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили. Згідно з п.1.5. вказаного договору факторингу, «Реєстр прав вимог» - означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за договором. Форма реєстру прав наведена в додатку №1 до цього договору.

31.12.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої сторони дійшли згоди та виклали текст договору факторингу у новій редакції (а.с. 51 зворот- 54).

Відповідно до п.1.3. вказаної додаткової угоди №26 від 31.12.2020, під терміном «Право вимоги» слід розуміти права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Згідно із п.1.4. угоди «Борг» - означає суми грошових коштів, які підлягають оплаті клієнту боржниками за умовами кредитних договорів, строк оплати яких настав на момент переходу прав вимоги до фактора (наявна вимога), а також строк оплати яких настане в майбутньому (майбутня вимога), включаючи зобов`язання боржників повернути суму наданого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойку (у разі прострочення умов кредитних договорів), а також будь-які інші зобов`язання по оплаті клієнту грошових коштів за кредитними договорами. При цьому, обсяг прав та обов`язків сторін по договору факторингу від 28.11.2018 додатковою угодою №26 від 31.12.2020 не змінений, по своїй суті вона не є новим договором факторингу.

В подальшому, між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» були укладені додаткові угоди №27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, відповідно до яких строк дії договору факторингу продовжено до 31.12.2023 включно (а.с. 65).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 209 від 27.12.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 19854,56 грн., з яких: 8800 грн. - тіло кредиту; 11054,56 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.56 зворот -57).

З розрахунку заборгованості, проведеної ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», вбачається, що внаслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором, відповідачу продовжено нарахування процентів в межах 90-денного строку за ставкою 2,98% в день по 23.03.2023, внаслідок чого сума заборгованості склала 42407,20 грн., з яких: 8800 грн. тіло кредиту; 33607,20 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 40-41).

30.10.2023 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу №30/1023-01 у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату приймає належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023 до Договору факторингу № №30/1023-01, ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача 42407,20 (а.с. 58-64).

17.07.2024 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» і ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу №17/07/24, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає належні ТОВ « ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрах прав вимоги.

У витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №17/07/24 від 17.07.2024 зазначений боржник ОСОБА_1 за договором № 952663711, загальна сума заборгованості 42407,20 грн, з яких: 8800 грн - заборгованість по основному боргу, 33607,20 грн заборгованість за відсотками (а.с. 37-38).

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, пунктом 1 ч.1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами ч.1 статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 статті 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Зокрема, у справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 року у справі №752/8842/14-ц).

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

Відповідно до статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно із положеннями статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Предметом відступлення може бути лише зобов`язальна вимога, яка є дійсною, належним чином індивідуалізованою та правомірною та доводить, що вказані ознаки предмета є сутнісними, а відсутність хоча б одного з них позбавляє певну вимогу можливості бути предметом відступлення.

Отже, під існуючою грошовою вимогою слід розуміти грошову вимогу, строк платежу за якою на момент укладення договору фінансування під відступлення грошової вимоги уже настав. Майбутньою вимогою, як предмета відступлення, під яке надається фінансування, може бути грошова вимога, яка ґрунтується на договорі, вже укладеному до моменту відступлення, строк платежу за яким ще не настав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 вказала, що положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18.10.2018 у справі №910/11965/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія, як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 №352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231", до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Згідно матеріалів справи, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено 02.11.2022, а договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , та у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018.

Таким чином, право вимоги щодо даного кредитного договору не існувало як на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018, так і на час укладення додаткової угоди №26 до нього від 31.12.2020.

При цьому, як зазначено вище, обсяг прав та обов`язків сторін по договору факторингу від 28.11.2018 додатковою угодою №26 не змінено, по своїй суті вона не є новим договором факторингу, і не свідчить жодним чином про перехід до ТОВ «Таліон Плюс» від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №504528001 від 06.05.2021.

Отже, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» не набуло право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, таке право не було передано ним на підставі наступних договорів факторингу ні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», ні ТОВ «ФК «ЕЙС».

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи.

Даючи правову оцінку дослідженим доказам, суд дійшов до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, щодо наявності у нього права вимоги за кредитним договором, укладеним 02.11.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Інші доводи учасників справи не спростовують вищенаведених висновків щодо вирішення позовних вимог сторін. При цьому, суд звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК у разі відмови в позові інші судові витрати покладаються на позивача.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати на його користь не відшкодовуються.

Відповідачем ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення з позивача 5500 грн в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Тараненко А.І. вказував, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є значно завищеним, не відповідає складності справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Для захисту свого порушеного права позивачем укладено договір про надання правової допомоги від 17.02.2025 з адвокатом Безсмертним С.М., яким було надано правничу допомогу вартістю 5500 грн, що підтверджено відповідним актом виконаних робіт від 07.04.2025 та квитанцією до прибуткового касового ордера № б/н від 17.02.2025.

Суд зазначає, що вказані витрати відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в розумінні ст. 133 ЦПК України, надання послуг документально підтверджене, розмір заявлених витрат відповідає критеріям розумності та співмірності у цій справі, а тому підлягають стягненню з позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 81, 89, 133, 141, 263-265ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», юридична адреса: м. Київ, вул. Харківське шосе, 19, офіс 2005, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Карпусь