Номер провадження: 22-ц/813/3022/25
Справа № 501/4446/24
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтований тим, що 10 лютого 1996 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 38, було зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 18.10.2024 року. Дітей від даного шлюбу у сторін немає. На даний час, фактично позивач з відповідачем проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних відносин не підрисують. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. У подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Позивач та відповідач втратили почуття любові та поваги один до одного. Вже тривали час сторони живуть окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування. Підстави для застосування заходів примирення відсутні, оскільки спільні відносини між сторонами повністю припинені, а їх відновлення є неможливим. У зв`язку з чим просила шлюб розірвати.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2024 року у відкритті провадження за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло З.Я. до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2024 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дійсно, подружжя до органів ДРАЦС не зверталось, оскільки розлучення через ДРАЦС передбачає особисту участь обох з подружжя для подання заяви. Позивач вважає, що збереження шлюбу з відповідачем є недоцільним та таким, що суперечить інтересам сторін, подружжя не потребує часу на примирення, оскільки спілкування між подружжям відсутнє та примирення неможливе. Крім того, в позовній заяві зазначено, що на даний час, позивач з відповідачем проживають окремо, сімейне життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливе. У подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Позивач та відповідач втратили почуття любові та повагу один до одного. Уже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування. За таких обставин скаржник вважає, що вказані обставини викладені у позові зумовлюють неможливість досягнення сторонами згоди на розірвання шлюбу шляхом подання заяви до органів ДРАЦС. Проте, дані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 15.04.2025 року 15:30 год. учасники справи не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відео конференції не виявив та заяв про відкладення судового засідання не подавав.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів враховує, що предметом оскарження є ухвала суду першої інстанції та зважає на розумність строків розгляду справи, а також на те, що явка сторін та третіх осіб у судове засідання суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 15.04.2025 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача не зазначила в позовній заяві про відмову відповідача розірвати шлюб через органи ДРАЦС, а тому на даний час спору не існує і справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 10 лютого 1996 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 38, було зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 18.10.2024 року.

Дітей від даного шлюбу у сторін немає.

У позовній заяві також зазначено, що на даний час, фактично позивач з відповідачем проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних відносин не підрисують. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Уже тривали час сторони живуть окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування.

Колегія суддів виходить з такого.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, відповідно до ст. 104 СК шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя чи оголошення його померлим, а також шляхом його розірвання за заявою подружжя або одного з них судом чи органом реєстрації актів цивільного стану. Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК. При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК.

Суд першої інстанції, зазначивши, що справа не може бути розглянута в суді в порядку цивільного судочинства, не звернув увагу, що у випадку відсутності дітей сторони вправі подати заяву про розірвання шлюбу до органу реєстрації актів цивільного стану, однак позасудовий поряд вирішення цього спору не позбавляє права одного з подружжя звернутися безпосередньо до суду з позовом про розірвання шлюбу, що не суперечить ч. 1 ст. 110 СК України.

Крім того, з доводів, викладених в апеляційній скарзі вбачається, що у зв`язку з непорозумінням та неможливістю сторонами самостійно досягти згоди на розірвання шлюбу шляхом подання заяви до органів ДРАЦС, позивач був вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

За таких обставин, відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції на вказані вище вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність спору між сторонами та того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2024 року скасувати, справу направити до Іллічівського міського суду Одеської області для продовження розгляду справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний тест постанови складено: 25.04.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова