Справа № 139/125/25
Провадження № 2/139/55/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року селище Муровані Курилівці

Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Ліщина Т.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення заборгованої заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача - адвокат Солоненко Б.М. 24.02.2025 звернувся до суду з цим позовом від 20.02.2025 в інтересах ОСОБА_1 . Предметом позову є заборгованість ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» перед ОСОБА_1 з невиплаченої заробітної плати в розмірі 52652,47 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 74257,35 грн. Підставою для заявлених позовних вимог є порушення трудових прав працівника на оплату своєї праці, які виникли за таких обставин: з 15.06.2017 ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» водієм; з 02.03.2022 ОСОБА_1 призвано в Збройні Сили України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з чим увільнено від роботи водієм в ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби; з 19.07.2022 ОСОБА_1 припинено збереження середнього заробітку на період проходження військової служби; 13.07.2024 ОСОБА_1 звільнився з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін; при звільненні і станом на час звернення до суду з даною позовною заявою, ОСОБА_1 не в повному обсязі виплачено заборгованість по заробітній платі.

Ухвалою суду від 27.02.2025 (а. с. 60 - 61) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області, відкрито провадження у справі та ухвалено про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримав 17.03.2025 (а. с. 65). Відзиву на позов, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а також будь-яких заяв по суті справи, пояснень, доказів на спростування заяви позивача про існування заборгованості за кредитним договором, які є предметом цього позову, відповідач до суду не подав.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У зв`язку з наведеним, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України).

За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ст. ст. 76 - 79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 233 Кодексу законів про працю України (у тексті - КЗпП) з урахуванням офіційного тлумачення в Рішенні Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013 визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до наказу від 13.06.2017 № 06-08 К, з 15.06.2017 прийнято на роботу водієм в ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво».

З 02.03.2022 ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

02.03.2022, відповідно до наказу генерального директора ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» № 02-184 К від 28.02.202,2 ОСОБА_1 увільнено від роботи водієм в цьому ТОВ у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби.

З липня 2022 ОСОБА_1 припинено збереження середнього заробітку на період проходження військової служби.

ОСОБА_2 проходив військову службу Збройних Силах України до 22.06.2024.

В подальшому, відповідно до наказу генерального директора ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» від 12.07.2024 № 07-05 К, ОСОБА_1 звільнився з ТОВ «Енеретично-дорожнє будівництво» з 13.07.2024 на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП, за угодою сторін.

Відповідно до довідки про доходи № 01-03 Д від 10.03.2024, виданої ОСОБА_1 у тому, що він працював в ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» з 15.06.2017 на посаді водія. За період з січня 2024 року по липень 2024 року йому нараховано заробітну плату в сумі 95585,26 грн.

Судом встановлено, що відповідачем частково виплачено заборгованість по заробітній платі, але на даний час наявна заборгованість в сумі 52652,47 грн. Заперечень щодо розміру заборгованості зі сторони відповідача та інформації про її погашення до суду не надійшло.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат.

До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгруп А І групи.

Тобто, остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Відповідачем вимоги ст. ст. 47, 116 КЗпП України виконано не в повному обсязі, повного розрахунку в день звільнення не проведено, заробітну плату не виплачено, кінцевий розрахунок з позивачем на дату подання цієї позовної заяви не проведено.

Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно роз`яснень, зазначених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 у справі № 6-15цс13, від 03.07.2013 у справі № 6-64цс13, від 21.01.2015 у справі № 6-195цс14.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

У постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 523/18850/14- зроблено висновок, що відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеної прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці; згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Згідно п. 3 ч. 3 вказаного Порядку, в розрахунок середньої заробітної плати включаються виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 у справі №1-5/2 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник, уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні фактично з ним розрахувався.

Позивача було звільнено з роботи 13.07.2024.

Відповідно до розрахунку середнього заробітку за затримку в розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України ОСОБА_1 нараховано: червень 2022 - 12470,68 грн; липень 2020 (по 18.07.2022 включно) - 6802,18 грн.

Загальна сума заробітної плати за червень, липень згідно нарахувань, становить 19272,86 грн, загальна кількість робочих днів 34.

Середньоденна заробітна плата становить 19272,86 грн. / 34 дні = 566,85 грн.

За період (з 14.07.2024 по 14.01.2025) середній заробіток позивача за час затримки розрахунку становить 74257,35 грн., виходячи з розміру середньоденного заробітку позивача (566,85 грн.) х кількість днів затримки розрахунку - 131 робочих дні.

З огляду на те, що відповідач не сплатив заборгованість по заробітній платі в повному обсязі, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні підлягають задоволенню в розмірі 126909,82 грн.

Вказана сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена судом без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння й сплата прибуткового податку, інших обов`язкових платежів з громадян, є обов`язком роботодавця та працівника (абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи наведене, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача в розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», тобто в сумі 1211 грн. 20 коп.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 і ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги..

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 користувався правовою допомогою адвоката Солоненка Б.М., що підтверджується ордером від 20.02.2025 (а. с. 58) та договором про надання правничої допомоги від 11.02.2025 (а. с. 50-54).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн представником позивача до суду надано такі докази: договір про надання правничої допомоги від 11.02.2025 (а. с. 50-54), розрахунок вартості однієї години надання послуг (додаток 1 до зазначеного договору) (а. с. 55), акт наданих послуг (додаток 2 до зазначеного договору) (а. с. 56), довідка про отримані від клієнта кошти (отриманий гонорар) (додаток 4 до зазначеного договору) (а. с. 57).

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на те, що представником позивача надано докази фактично понесених витрат, а відповідачем не подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, то у суду наявні підстави для відшкодування в повному обсязі витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем.

Керуючись ст. ст. 2, 4 - 8, 10 - 13, 18, 76, 89, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 352 - 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення заборгованої заробітної плати та середнього заробітку за затримки розрахунку при звільненні задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» (, юридична адреса: 19000, Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Енергетиків, 65, адреса для листування: 04128 м. Київ, вул. Сторожова, буд. 66) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість з невиплаченої заробітної плати в розмірі 52652 (п`ятдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят дві) гривні 47 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 74257 (сімдесят чотири тисячі двісті п`ятдесят сім) гривень 35 копійок без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» (, юридична адреса: 19000, Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Енергетиків, 65, адреса для листування: 04128 м. Київ, вул. Сторожова, буд. 66) на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» (, юридична адреса: 19000, Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Енергетиків, 65, адреса для листування: 04128 м. Київ, вул. Сторожова, буд. 66) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесені ним судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво», , юридична адреса: 19000, Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Енергетиків, 65, адреса для листування: 04128 м. Київ, вул. Сторожова, буд. 66.

Суддя Тарас ЛІЩИНА