Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/198/25

16 квітня 2025 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О.О., секретаря судового засідання Двібородчин І.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду селища Богородчани цивільну справу за позовною заявою Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

13 лютого 2025 року до суду надійшов позов Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (УДМС в Івано-Франківській області) до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2120 грн.

Вимоги позову обгрунтовує тими обставинами, що за результатами перевірки, члени комісії МВС України виявили ряд недоліків, про що викладено в Акті про результати перевірки фінансово-господарської діяльності УДМВС України в Івано-Франківській області за період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2024 року 17/24 від 20.09.2024 року.

Розділом 8 даного Акта № 17/24 від 20.09.2024 року «Ефективність витрачання коштів на утримання автотранспорту та оплату транспортних послуг, використання службових транспортних засобів», встановлено наступні обставини. Так, згідно Наказу УДМС в Івано-Франківській області № 39 від 30.08.2019 «Про закріплення службового легкового автомобіля за завідувачем ресурсно-господарського сектору В.Паньківим», за завідувачем ресурсно-господарського сектору Управління ОСОБА_2 закріплений службовий автомобіль Renault Megane Sedan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а старшому інспектору ресурсно-господарського сектору ОСОБА_3 надано право керування цим автомобілем.

Також відповідно до п.2 вищезазначеного Наказу №39 від 30.08.2019 на завідувача ресурно-господарського сектору Управління ОСОБА_1 покладено персональну відповідальність за використання службового легкового автомобіля виключно, у зв?язку з виробничою необхідністю та при наявності лімітів споживання.

Відповідно до Порядку використання автомобілів, затверджених наказами УДМС від 30.08.2019 №40, від 01.09.2021 №34 та від 20.04.2022 №18 (далі - Порядок використання автомобілів), обов?язок із перевірки стану оформлення подорожніх листів, розрахунків використання палива службовими автомобілями покладено на завідувача ресурсно-господарського сектору Управління, а саме на ОСОБА_1 .

Оформлення подорожніх листів службових автомобілів в частині обліку показників одометру (загальний пробіг), кількості виданого пального, правильності перенесення показників одометру з попереднього листа в наступний, а також залишку пального, здійснювалось закріпленими за транспортними засобами особами. Но закінченню дня подорожні листи поверталися в бухгалтерію Управління.

Проведеним вибірковим дослідженням фіскальних чеків за березень. грудень 2022 року, січень, грудень 2023 року, лютий, березень 2024 року, які є підтверджуюючими документами при використанні талонів на отримання пального на АЗС встановлено, що отримання ПММ по талонам підтверджено фіскальними чеками, відповідно до п.8 Додатку 5 «Рекомендації щодо обліку 40, до якого відноситься автомобіль Renault Megan Sedan, визначено, що використання службового автомобіля для поїздок, не пов?язаних із службовою діяльністю, забороняється.

Таким чином, було порушено підпункт 4.4. Порядку використання легкового автомобіля, яким у висновку за листопад 2022 було незаконно списано 40 літрів палива на загальну суму 2120 гривень.

Так, згідно Реєстру фіскальних чеків з АЗС, якими зафіксовано заправку автомобіля УДМС поза межами маршруту автомобіля та дати визначених у подорожньому листі 02.11.2022 року водієві ОСОБА_1 виділено 40 л палива на загальну суму 2120 грн.

Відповідно до фіскального чеку №68 за фіскальним номером від 22.11.2022 року, наданого в бухгалтерію Управління водієм ОСОБА_1 , у порушення підпункту 4.4. Порядку використання легкового автомобіля, Відповідач поза межами міста Івано-Франківська 22.11.2022 року здійснив заправку 40 л палива на загальну суму 2120 грн., а саме через 20 днів після того, як йому було сформовано Реєстр фіскального чеку щодо видачі 40 л палива.

23.12.2024 року з метою досудового врегулювання даного питання на адресу ОСОБА_1 було надіслано претензію/вимогу за №2601.13-6355/2601.2-24 від 23.12.2024 за допомогою засобами поштового зв?язку «Укрпошта», квитанція 540 від 23.12.2024 року.

25.12.2024 року ОСОБА_1 по місцю своєї роботи за адресою АДРЕСА_1 - відмовився отримати вищезазначену претензію/вимогу від 23.12.2024 року.

Однак, Відповідачем відповідну претензію/вимогу від 23.12.2024 було отримано особисто - 08.01.2025, що підтверджується трекінгом відправлення на офіційному сайті «Укрпошта».

Проведеним вибірковим аналізом фіскальних чеків та подорожніх листів за період 2022-2024 років, встановлені чисельні факти використання службового автотраспорту поза межами маршрутів руху не пов?язаних із службовою діяльністю Управління.

Як зазначено в Акті №17/24 від 20.09.2024 року під час вибіркового дослідження подорожніх листів в частині обліку пройденого маршруту руху на початок і кінець робочого дня встановлено, що у 70-ти подорожніх листах вказаний маршрут руху передбачав експлуатацію службового автотранспорту в межах міста, крім двох випадків відряджень до м.Києва, а фактично він використовувався у Івано-Франківській області поза межами міста Івано-Франківськ, що підтверджується інформацією зазначеною у фіскальних чеках АЗС за адресою їх розташування.

За таких обставин в ході перевірки комісія МВС України дійшла до наступних висновків, а саме (ст. 41 Акту): «... 4. (Розділ 8 Акту) Вибірковою перевіркою подорожніх листів та фіскальних чеків АЗС встановлені чисельні факти заправки службових автомобілів у населених пунктах, які розташовані не по маршруту руху автомобіля, що свідчить про їх використання не за призначенням та призвело до незаконного списання 2 260 літрів палива на загальну суму 114 652,50 гривень. ...».

3 Акту №? 17/24 від 20.09.2024 вбачається, що з метою організації фактичного контролю за використанням службових автомобілів, проведено зняття показників однометрів трьох автомобілів, які обліковувалися по бухгалтерському обліку станом на 30.06.2024 року. Комісією встановлено завищення показника пробігу на 70 км, вказаного у подорожньому листі від 17.07.2024 року №136, у порівнянні з фактичним показником одометра автомобіля Renault Megane Sedan, д.н.з. НОМЕР_1 . Безпідставні витрати дизельного пального на зазначений пробіг склали 3,5 л на загальну суму 183,96 грн. Під час перевірки відшкодовано у повному обсязі шляхом внесення коштів на рахунок Управління.

Так, згідно наказів УДМС від 19.07.2018 року №250-к, від 06.11.2023 року №211-к призначено ОСОБА_1 посаду завідувача ресурно-господарського сектору Управління.

12.01.2016 року між Управлінням та ОСОБА_1 було укладено договір №96 про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до підпункту 1.1. даного договору Відповідач «бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому Управлінням матеріальних цінностей і у встановленому законом порядку відповідає за їх збереження ...».

Підпункт 1.4 Порядку використання легкового автомобіля вказує на те, що службовий автомобіль використовується тільки для поїздок, пов?язаних із службовою діяльністю УДМС. Після кожної поїздки посадова особа, в листі розпорядження якій було надано службовий автомобіль, у подорожньому особистим підписом підтверджує маршрут та час початку і закінчення обслуговування, а також пробіг автомобіля.

Відповідно до Акту №17/24 від 20.09.2024 року перевіркою МВС України встановлено, що подорожні листи, в частині обліку пройденого маршруту руху на початок і кінець робочого дня, передбачали експлуатацію службових автомобілів в межах міста Івано-Франківська, у інших випадках (що не стосується даного позову) відряджень до м. Києва.

Так, як зазначено у подорожньому листі від 02.11.2022 року водієві ОСОБА_1 виділено 40 л палива на загальну суму 2120 грн. Відповідно до фіскального чеку №68 за фіскальним номером від 22.11.2022 року, наданого в бухгалтерію Управління водієм ОСОБА_1 , останній поза межами міста Івано-Франківська 22.11.2022 року здійснив заправку 40 л палива на загальну суму 2120 грн., тобто через 20 днів після того, як йому було сформовано Реєстр фіскального чеку щодо видачі 40 л палива.

Звертають увагу на ті обставини, шо: 02.11.2022 року водієві ОСОБА_1 виділено 40 л палива на загальну суму 2120 грн.

22.11.2022 року ОСОБА_1 , поза межами міста Івано-Франківська, а саме АЗС ТОВ «НК Каталонія», що знаходиться за адресою: Надвірнянське шосе, буд. 1 в с.Підгір?я Богородчанського району Івано-Франківської області, здійснив заправку 40 л палива на загальну суму 2120 грн.

Таким чином, аналізуючи Акт №17/24 від 20.09.2024 року та враховуючи вище наведені факти просили суд при прийнятті рішення по даній справі врахувати, що ОСОБА_1 перебував 20 днів у пошуках АЗС в м. Івано-Франківську і тільки 22.11.2022 року зміг здійснити заправку 40 л палива на загальну суму 2120 грн. на АЗС в Богородчанському районі, а саме за місцем свого фактичного проживання, що підтверджується наданим ним фіскальним чеком №68 за фіскальним номером .

Вказують, що із письмових заперечень ОСОБА_1 від 16.01.2025 року, вбачається, що останній обгрунтовує, що у зв?язку з воєнним станом в Україні пальне у 2022 році реалізовувалося з перебоями, з розрахунку не більше одного разу на день на вид транспортного засобу і саме тому отримавши «талон» 02.11.2022 року на 40 л палива, на суму 2120 грн., здійснив заправку палива аж через 20 днів, а саме 22.11.2022 року.

Вважають, що письмові заперечення ОСОБА_1 від 16.01.2025 року взагалі не відповідають дійсності, є неправдивими та надуманими з метою свого захисту, оскільки у вищезазначеному Акті №17/24 від 20.09.2024 року встановлено порушення, зокрема, що стосується подорожнього листа «202 від 02.11.2022, який виданий на завідувача ресурсно-господарського сектору Управління Паньківа Василя Миколайовича.

Зазначають, що заправка службового автомобіля УДМС повинна здійснюватись виключно в межах міста Івано-Франківська.

Так, на звороті подорожнього листа «202 від 02.11.2022 року у колонці «особливі відмітки» зазначається, що службовий автомобіль Renault Megane Sedan, р.н. НОМЕР_2 використовувався виключно у м.Івано-Франківську. ОСОБА_1 здійснив заправку на 40

л палива на суму 2120 грн., не 02.11.2022 року, а 22.11.2022 року. Отже, згідно фіскального чеку №68 за фіскальним номером від 22.11.2022 заправка на 40 л була реалізована 22.11.2022 поза межами міста Івано-Франківська. Крім того, як встановлено перевіркою МВС, службовий автомобіль Renault Megane Sedan, р.н. НОМЕР_1 використовувався за межами міста Івано-Франківська.

Просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь УДМС в Івано-Франківській області завдану матеріальну шкоду у розмірі 2 120 гривень 00 копійок та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 гривень 00 копійок.

Ухвалою від 17 лютого 2025 року відкрито провадження по справі, ухвалено розглядати справи у порядку спрощеного позовного провадження.

12 березня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Краюшкіна О.С.

У відзиві просив відмовити у задоволені позову. Зазначає, що згідно подорожнього листа №202 від 02.11.2022 р., який оформлений на ім`я у ОСОБА_1 , та фіскального чека №68 від 02.11.2022 р. ніби-то зафіксовано заправку автомобіля УДМС Renault Megan Sedan (номерний знак НОМЕР_1 ) поза межами маршруту на суму 2 120,00 грн., яка була здійснена водієм ОСОБА_1 .

Факт заправки відповідного легкового автомобіля поза межами маршруту автомобіля позивач підтверджує фіскальним чеком, виданим на АЗС. Проте, фіскальний чек є доказом придбання палива, однак, жодним чином не підтверджує фізичну заправку конкретного автомобіля в момент його видачі. Такий фіскальний чек беззаперечно підтверджує лише факт придбання палива, однак, не доводить факт перебування в конкретний час автомобіля в конкретному місці (на АЗС) і факт його фізичної заправки в паливний бак автомобіля, тобто, процес фізичного переміщення палива із колонки АЗС у бак автомобіля. Відтак, можна стверджувати, що водій мав змогу придбати паливо шляхом використання скретч-карток (талонів), заповнення каністр для пального (ємностей для зберігання та транспортування бензину та дизеля), переміщення каністр на своєму особистому транспорті і подальшої фізичної заправки паливо із каністр у паливний бак службового автомобіля на місці стоянки.

Позивачем не доведено, наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Позивач вважає, що незначним відхиленням від маршруту відповідач завдав йому прямої дійсної шкоди, яка полягає у втраті майна (палива). В той же час, прямою дійсною шкодою при певних обставинах можна вважати лише вартість пального, виходячи із його кількості, яка була витрачена саме на відрізки кілометражу від межі міста Івано-Франківська до конкретної АЗС, де, за припущеннями позивача, ніби-то фізично ці автомобілі заправлялися.

Зазначає, що від межі м.Івано-Франківська до АЗС №6 з магазином ТОВ «НК Барель» (АЗС №46 з магазином ТОВ «НК Каталонія»)(вул.Надвірнянське шосе, 1, с.Підгір`я 18 км. Відповідно до п.2.5. Порядку використання легкового автомобіля загального призначення УДМС в Івано-Франківській області, що затверджений наказом УДМС в Івано-Франківській області від 30.08.2019 р. №40, - встановлено базову лінійну норму витрати палива для автомобіля Renault Megan Sedan у розмірі 4,4 л на 100 км пробігу. Згідно з розрахунком вартості ймовірно витраченого палива (4,4/100*(2120/40)*36 км), якщо припустити, що легковий автомобіль Renault Megan Sedan (номерний знак НОМЕР_1 ) заправку (згідно фіскального чеку з АЗС) здійснював фізично на АЗС ТОВ «НК Каталонія»(вул.Надвірнянське шосе, 1, с.Підгір`я) відповідно до виданого чеку, то вартість витраченого палива 02.11.2022 року на поїздку від межі м.Івано-Франківська (оскільки маршрут згідно з подорожніми листами Івано-Франківськ) до місцезнаходження АЗС (вул.Надвірнянське шосе, 1, с.Підгір`я) поза межами міста Івано-Франківська і назад складає 83,95 грн. Таким чином, вимагаючи відшкодування шкоди, роботодавець повинен довести, що в діях працівника були ознаки трудового правопорушення, а також, що вказане правопорушення спричинило заподіяння шкоди та причинний зв`язок між ними.

В той же час, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів заподіяння підприємству відповідачем прямої дійсної матеріальної шкоди на суму 2 120,00 гривень.

18 березня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача Гіглюк Н.П., яка діє в інтересах УДМС України в Івано-Франківській області. У відповіді представник ОСОБА_4 зазначає, що Акт №17/24 від 20.09.2024 року в суді не оспорювався, в порядку встановленому законом не скасований, а тому є чинний та обов`язковий до виконання. Наведені у відзиві обставини, щодо можливості придбання палива, шляхом заповнення каністр для пального, суперечать письмовим запереченням ОСОБА_1 від 16 січня 2025 року, де останній зазначив, що йому вдалось заправити службовий автомобіль на АЗС в с. Підгір`я. Згідно подорожнього листа «202 від 02.11.2022 року у колонці «особливі відмітки» зазначається, що службовий автомобіль Renault Megane Sedan, р.н. НОМЕР_2 використовувався виключно у м.Івано-Франківську. Натомість згідно фіскального чеку №68 за фіскальним номером від 22.11.2022 року заправка на 40 л була реалізована 22.11.2022 року поза межами міста Івано-Франківська.

24 березня 2025 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив представника відповідача адвоката Краюшкіна О.С. В запереченнях зазначено, що у відповіді на відзив представник позивача Гіглюк Н.П. зазначає, що акт ДВА МВС про результати перевірки фінансово-господарської діяльності УДМСУ в Івано-Франківській області №17/24 від 20.09.2024 р. не створює правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав ОСОБА_1 , крім виникнення права на подання зауважень до акта. Акт перевірки №17/24 від 20.09.2024 р. не є правовим документом, який встановлює відповідальність ОСОБА_1 , й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень. Цей Акт - є документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються, доказів. Крім того, представник позивача посилається на письмові заперечення ОСОБА_1 від 16.01.2025, які відсутні у матеріалах справи №338/198/25.

Зазначає, що фіскальний чек є доказом придбання палива, однак, жодним чином не підтверджує фізичну заправку конкретного автомобіля в момент його видачі, також фіскальний чек не містить інфомації про особу, яка придбала це паливо та про транспортний засіб, на якому така особа приїхала на заправну станцію, а, може, і не приїхала самостійно, а була доставлена туди іншим водієм. Крім того, придбання палива могло бути проведено не відповідачем, а іншою особою за його проханням, навіть, якщо в робочий час відповідач на своєму особистому транспорті придбав таке паливо і доставив у м. Івано-Франківськ, то це є підставою для дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, а не для підставою для покладення на нього матеріальної відповідальності, тобто, притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Також вказує, що із 12 автозаправних станцій, де можна було придбати паливо за талонами (скрет-картками) бренду «Авіас»: жодна АЗС не знаходиться у межах міста Івано-Франківська. Крім того, жодна АЗС не розміщується до міста Івано-Франківська ближче ніж АЗС в с.Підгір`я, (Надвірнянське шосе, 1, широта 48.784986, довгота 24.522111).

Отже, відповідач не мав змоги отоварити талони (скрет-картки) бренду «Авіас» в межах м.Івано-Франківська, а, відтак, відсутня вина в діях, які припускає позивач.

П.4.4. Порядку використання легкового автомобіля загального призначення УДМС в Івано-Франківській області, що затверджений наказом УДМС в Івано-Франківській області від 30.08.2019 р. №40 (до якого відноситься автомобіль Renault Megan Sedan, номерний знак НОМЕР_1 , п.2.5. даного Порядку) передбачено, що використання службового автомобіля для поїздок, не пов`язаних із службовою діяльністю, забороняється. Заправку службового автомобіля на АЗС в будь-якому випадку не можна вважати використанням службового автомобіля для поїздок, не пов`язаних із службовою діяльністю, оскільки така заправка якраз і є службовою діяльністю. Відтак, ОСОБА_1 не порушено п.п.4.4. Порядку використання легкового автомобіля загального призначення, затверджений наказом УДМС в Івано-Франківській області від 30.08.2019 р. №40, а посилань на порушення відповідачем інших правових норм нормативно-правових актів представником позивача суду не надано.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи сторін суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтею 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (стаття 131 КЗпП України).

Пунктом п`ятим статті 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що згідно з витягу з наказу №211-К від 06 листопада 2023 року начальника УДМС України в Івано-Франківській області Саїва С.С. призначено в порядку переведення ОСОБА_1 на посаду завідувача сектору ресурсно-господарського господарського забезпечення УДМС України в Івано-Франківській області (а.с.13).

З дослідженої копії Наказу УДМС в Івано-Франківській області № 39 від 30 серпня 2019 року «Про закріплення службового легкового автомобіля за завідувачем ресурсно-господарського сектору В.Паньківим» (а.с.41) встановлено, що за завідувачем ресурсно-господарського сектору Управління ОСОБА_2 закріплений службовий автомобіль Renault Megane Sedan, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до п.2 вищезазначеного Наказу на завідувача ресурно-господарського сектору Управління ОСОБА_1 покладено персональну відповідальність за використання службового легкового автомобіля виключно, у зв?язку з виробничою необхідністю та при наявності лімітів споживання.

З дослідженого судом копії Акту про результати перевірки фінансово-господарської діяльності УДМВС України в Івано-Франківській області за період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2024 року 17/24 від 20.09.2024 року (а.с.14-34), на який посилається позивач та зазначає, що вибірковим дослідженням фіскальних чеків за березень- грудень 2022 року, які є підтверджуючими документами при використанні талонів на отримання пального на АЗС встановлено, що отримання ПММ по талонам підтверджено фіскальними чеками, встановлено порушення підпункт 4.4. Порядку використання легкового автомобіля, яким у висновку за листопад 2022 було незаконно списано 40 літрів палива на загальну суму 2120 гривень.

З копії подорожнього листа №«202 від 02 листопада 2022 року (а.с.42), вбачається, що службовий автомобіль Renault Megane Sedan, р.н. НОМЕР_2 здійснив заправку на 40 л.

Відповідно до копії фіскального чеку №68 за номером від 22 листопада 2022 року, підтверджує факт придбання 22 листопада 2022 року 40 л палива на загальну суму 2120 грн. (а.с.43).

З дослідженої копії Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №96 від 12 січня 2016 року (а.с.37), укладеного між УДМС України в Івано-Франківській області в особі начальника Управління Саїва С.С. та відповідачем ОСОБА_1 вбачається, що згідно до підпункту 1.1. даного Договору Відповідач «бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому Управлінням матеріальних цінностей і у встановленому законом порядку відповідає за їх збереження ...».

Згідно із копією реєстру фіскальних чеків, ОСОБА_1 згідно подорожнього листа №202 від 02 листопада 2022 року, придбав дизельне паливо 40 л. у с. Підгір`я на суму 2120 грн. (а.с.44).

Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала.

Приписами статті 134 КЗпП України визначено випадки у яких працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Звертаючись до суду із позовом, позивач свої вимоги, у тому числі, обґрунтовував наявністю укладеного між сторонами договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Оцінюючи вказаний договір, суд дійшов до висновку про його нікчемність, оскільки він суперечить вимогам законодавства з огляду на таке.

Приписами статті 135-1 КЗпП визначено, що письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та 1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;.

Постановою Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" від 12 вересня 1991 року N 1545 визначено, що на території України діють законодавчі акти СРСР, якщо вони не суперечать законодавству України.

07 травня 2022 року набрав чинності Закон України "Про дерадянізацію законодавства України", і відповідно постанова Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977 року N 447/24 втратила чинність.

Проте, суд, оцінюючи фактичні правовідносини, які склались між сторонами дійшов до таких висновків.

Норми чинного КЗпП України у якості однієї з гарантій прав найманого працівника чітко визначають межі його відповідальності. Так, припис статті 135 КЗпП України містять відповідне обмеження, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Тобто, договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладений лише у відповідності до вимог статті 135-1 цього Кодексу.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У своїй практиці ЄСПЛ сформував таке поняття, як "якість закону". Поняття "якість закону", зокрема, охоплює таких два складових елементи:

передбачуваність актів права (чи наслідки приписів права є передбачуваними? чи укладено акти права в зрозумілий спосіб? чи вказує нове законодавство чітко на те, що попередньо ухвалене (і яке саме) законодавство скасовано або змінено? чи зміни інкорпоровано до зведеної версії приписів актів права, припустимої для суспільства?);

сталість і послідовність приписів права (чи є приписи актів права сталими та послідовними? чи є приписи актів права сталими настільки, що вони зазнають змін лише за належного попередження про це? чи є їх застосування послідовним?).

У рішеннях ЄСПЛ та Верховного Суду сформувалась стала практика щодо визначення відповідних критеріїв.

Так, ЄСПЛ у справі "Щокін проти України" (заяви N 23759/03 та N 37943/06, п. 50?56) зазначив, зокрема, що верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції; відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення…, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Так само уніфіковано ЄСПЛ інтерпретував "якість законодавства" і в іншому своєму рішенні, а саме, у справі "Сєрков проти України" (заява N 39766/05, п. 51; державні органи неправомірно зобов`язали заявника сплатити податок) "… якість законодавства … доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні"; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводило до його суперечливого тлумачення судом, стала причиною порушення вимог положень Конвенції щодо "якості закону".

Судом встановлено, що визначений п. 1 ч. 1 ст. 135-1 КЗпП України перелік посад на даний час не затверджений Кабінетом Міністрів України. Однак, така "прогалина" у чинному законодавстві не означає неможливості судового захисту.

У згаданому раніше пункті 1 частини першої статті 135-1 КЗпП України законодавець, виокремлюючи посади та перелік працівників із якими можливо укладати договори про повну матеріальну відповідальність, використав термін "цінності", а не загальний термін "майно підприємства", який використовується в інших статтях Кодексу законів про працю України. А у пункті 1 частини першої статті 134 КЗпП України визначено, що працівники несуть відповідальність за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Вказане є логічним, адже сама стаття 135-1 КЗпП України містить два випадки за яких можливе укладення договорів про повну матеріальну відповідальність 1) робота із саме із цінностями, 2) працівник працює дистанційно або "на дому", використовуючи майно роботодавця.

У Переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємство, установа, організація можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженому постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977 року N 447/24, перелічені категорії робіт та посади, які передбачають роботу безпосереднього із грошима (контролери-касири, завідувачі ощадних кас тощо) або певними матеріальними цінностями, які не є знаряддями праці, а передані такому працівникові в межах виконання ним трудових обов`язків (експедитори з перевезення вантажів; інкасатори, директори магазинів, фармацевти тощо).

У даному випадку не зрозуміло на час укладання договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №96 від 12 січня 2016 року, які були закріплені, ввірені відповідачу ОСОБА_1 товарно-матеріальні цінності, яку посаду займав відповідач на час укладання договору.

Так, згідно з витягу з наказу №211-К від 06 листопада 2023 року призначено в порядку переведення ОСОБА_1 на посаду завідувача сектору ресурсно-господарського господарського забезпечення УДМС України в Івано-Франківській області. Згідно Наказу УДМС в Івано-Франківській області № 39 від 30 серпня 2019 року «Про закріплення службового легкового автомобіля за завідувачем ресурсно-господарського сектору В.Паньківим» за завідувачем ресурсно-господарського сектору Управління ОСОБА_1 закріплений службовий автомобіль Renault Megane Sedan, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Тобто за відповідачем був закріплений автомобіль при цьому для виконання робіт на ньому, а не для його передачі третій особі (наприклад, покупцю), а тому не виступав "цінністю" у розміні трудового законодавства.

Разом з цим, щодо стрет-карт (паливних талонів), грошових коштів інших матеріальних цінностей за які б ніс повну матеріальну відповідальність ОСОБА_1 , як завідувач сектору ресурсно-господарського господарського забезпечення УДМС України в Івано-Франківській області, договором 96 від 12 січня 2016 року не охоплюється та такі відомості в матеріалах справи відсутні.

Таким чином їх перелік не передбачений ні охоплюється ні договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №96 від 12 січня 2016 року та не передбачений посадовими інструкціями, тощо, оскільки такі докази суду надані не були.

При цьому суд зауважує про те, що законодавством у якості однієї з гарантій трудових прав найманих працівників визначено обмеження їхньої відповідальності за спричинену роботодавцю шкоди (глава IX КЗпП України), а тому укладення договорів про повну матеріальну відповідальність на вільний розсуд самого роботодавця і будь-яким працівником суперечитиме таким законодавчим гарантіям.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 червня 2019 року у справі N 916/3156/17 дійшла висновку про те, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Отже, застосування положень договору №96 від 12 січня 2016 року є неможливим, оскільки він є нікчемним, як такий, що суперечить закону.

Вичерпний перелік випадків повної матеріальної відповідальності працівника, визначені статтею 134 КЗпП, і у даній конкретній справі судом не встановлено наявності будь-якого з таких випадків.

Суд приходить до висновку, що встановлені обставини, не доводять той факт, що діями відповідача завдано позивачу прямої дійсної матеріальної шкоди на суму 2 120,00 гривень.

Позивачем не доведено перед судом, що в діях ОСОБА_1 були ознаки трудового правопорушення, а також, що вказане правопорушення спричинило заподіяння шкоди та причинний зв`язок між ними.

Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували той факт, що використання службового автомобіля Renault Megane Sedan, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 здійснювалось для поїздок, не пов`язаних із службовою діяльністю.

Так, суд погоджується з доводами сторони відповідача, що фіскальний чек є доказом придбання палива, однак, жодним чином не підтверджує фізичну заправку конкретного автомобіля в момент його видачі та витрату палива не в службових цілях.

Також позивачем не спростовано доводи представника відповідача в частині, що із 12 автозаправних станцій, де можна було придбати паливо за талонами (скрет-картками) бренду «Авіас»: жодна АЗС не знаходиться у межах міста Івано-Франківська, а АЗС в с.Підгір`я, (Надвірнянське шосе, 1, широта 48.784986, довгота 24.522111) є найближчою до м. Івано-Франківськ.

Таким чином не спростовані доводи представника відповідача, що ОСОБА_1 не мав змоги отоварити талони (скрет-картки) бренду «Авіас» в межах м.Івано-Франківська, а відтак, відсутня вина в діях, які припускає позивач.

Позивачем не доведено в чому полягала вина ОСОБА_5 , які взагалі трудові (службові) обов`язки були за ним закріплені та що службовий автомобіль використовувався всупереч Порядку використання легкового автомобіля загально призначення Управління ДМС України в Івано-Франківській області(а.с.56-60) чи Порядку використання легкового автомобіля спеціалізованого призначення Управління ДМС України в Івано-Франківській області (а.с.62-66).

Тобто, не обгрунтовано та не надано відповідних доказів, які трудові (службові) обов`язки були визначені відповідачу ОСОБА_1 в частині використання службового автомобіля та талонів (стрет карт) на паливо бренду «Авіас».

За таких обставин, позивачем не доведено, наявність прямої дійсної шкоди, неправомірність дій відповідача, вчинених всупереч його службових обов`язків та спричинення його діями будь-якої шкоди позивачу, з чого суд приходить до висновку, що заявлений позов є необгрунтований та безпідставний, а тому не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13,76,77-80,81, 82, 89,141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Повний текст судового рішення складено 21 квітня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя :