УХВАЛА

24 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 509/6639/19

провадження № 61-5051ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевердіна Максима Михайловича на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 лютого 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 27 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення частки зі спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Мірошниченко Наталія Миколаївна, ОСОБА_3 , про визнання права на частку у спільній сумісній власності подружжя та права на частку у спадщині,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Мірошниченко Н. М., ОСОБА_3 , в якому просила суд:

- визнати право на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, а саме 1/2 частку будівель і споруд кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати право власності на 1/3 частку у спадщині померлого ОСОБА_5 , а саме: 1/3 частку транспортного засобу «MITSUBISHI», 2004 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- визнати право власності на 1/3 частку транспортного засобу «FORD», 1995 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- визнати право власності на 1/3 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати право власності на 1/3 частку земельної ділянки, кадастровий номер 123755100:02:003:0191, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати право власності на 1/6 частку будівель та споруд кафе-магазину

з кімнатами для відпочинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У грудні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд:

- виключити частку у вигляді майна, що є особистою приватною власністю ОСОБА_5 - будівлі і споруди кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, загальною площею 648,9 кв м, розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 , із спільного майна подружжя, набутого ОСОБА_1 під час шлюбу з ОСОБА_5

23 червня 2020 року ухвалою суду об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виключення частки із спільного майна подружжя (справа № 509/6639/19) та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Мірошниченко Н. М., ОСОБА_3 , про визнання права на частку у спільній сумісній власності подружжя та права на частку у спадщині (справа № 509/6177/19). Справі присвоєно реєстраційний номер № 509/6639/19.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 лютого

2022 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено.

Виключено частку у вигляді майна, що є особистою приватною власністю ОСОБА_5 - будівлі і споруди кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, загальною площею 648,9 кв м, розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 , із спільного майна подружжя, набутого ОСОБА_1 під час шлюбу з ОСОБА_6 .

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Мірошниченко Н. М., ОСОБА_3 про визнання права на частку у спільній сумісній власності подружжя та права на частку у спадщині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 8 644,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави недоплачений судовій збір у розмірі 7 876,03 грн.

Скасовано заходи забезпечення позову, які були вжиті на підставі ухвали Овідіопольського районного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 509/6639/19.

Скасовано арешт на: - транспортний засіб «MITSUBISHI», 2004 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; - транспортний засіб «FORD», 1995 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; - земельну ділянку, кадастровий номер 123755100:02:003:0191, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; - об`єкт нерухомого майна - будівлі та споруди кафе-магазину з кімнатами для відпочинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 лютого 2022 року змінено та доповнено в частині мотивування, в іншій частині рішення залишено без змін.

18 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шевердін М. М. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 лютого

2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року (повний текст постанови виготовлено 19 березня 2025 року, касаційна скарга надійшла до суду 18 квітня 2025 року), у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

У порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 13 831,09 грн, однак це не підтверджує сплату судового збору у повному розмірі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»

(у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення

в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що

у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у 2019 році та заявляв позовну вимогу немайнового характеру.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у 2019 році та заявляла позовні вимоги майнового характеру (про визнання права власності на частку майна).

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 921,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 768,40 грн, 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 9 605,00 грн).

Фактично заявник оскаржує рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_3 та своїх позовних вимог, оскільки задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виключає задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

При цьому суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.

Оскільки із поданої касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання (відсутнє визначення вартості спірного майна), тому неможливо визначити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви за вимогу майнового характеру, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява з визначеною ціною позову, майнова оцінка спірного майна або інші належні докази).

Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подачу касаційної скарги за позовну вимогу немайнового характеру (у розмірі 1 229,44 грн ((768,40*200)*08,=1 229,44) та за позовну вимогу майнового характеру (у розмірі 1 % від ціни спірного майна помноженого на 200 % та на індекс 0,8).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату в повному обсязі.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевердіна Максима Михайловича на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 лютого 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 27 лютого 2025 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць