Номер провадження: 22-ц/813/2922/25
Справа № 133/1352/23
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся із позовом представник ОСОБА_2 адвокат Мотилюк Олейксій Вільямович, в якому просиd визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка ОСОБА_3 , а саме п`ятнадцять календарних днів, починаючи з моменту набрання законної сили рішенням суду. Судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивача ОСОБА_3 , який на момент його смерті був зареєстрований у АДРЕСА_1 . Факт його смерті підтверджується свідоцтвом про його смерть НОМЕР_2 , виданим Центральним відділом ДРАЦС у місті Дніпрі Південно-Східного МУ МЮУ (м. Одеса) 11.02.23.

Наразі до майна ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 38/2023 (у Спадковому реєстрі № 70410729) приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В., шо підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи) № 71917701 від 24.03.23, виданим Майструк В.М., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу.

На ім`я ОСОБА_3 на момент його смерті залишилось майно (частка житлового будинку та автомобіль), на яке претендує позивач в порядку спадкування, проте реалізувати в безспірному порядку свої права не має можливості, чим обумовлено її звернення до суду.

Позивач та ОСОБА_3 до лютого 2022 року проживали спільно та постійно у АДРЕСА_1 в житловому будинку, який належить ОСОБА_3 . Після початку збройної агресії РФ та активні бойові дії 24.02.2022 року ОСОБА_3 на власному автомобілі перевіз дружину та свою матір до міста Козятина. Тоді ж він повідомив дружину, що має намір захищати батьківщину та 25.02.2022 року був мобілізований того ж дня.

Після мобілізації (25.02.22) ОСОБА_3 постійно підтримував зв`язок із дружиною. З перших днів служби перебував на сході України (Харківська область) у зоні активних бойових дій. Позивач підтримувала його морально, надихала і зміцнювала його бойовий дух. Останні відомості у позивача були про те, що її чоловік перебував у районі м. Ізюм на початку квітня 2022 року. Потім зв`язок раптово перервався, ОСОБА_3 зник.

З квітня 2022 року у позивача були відсутні будь-які відомості про місце перебування чоловіка а також про те, чи є він живим. У зв`язку з чим позивач звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 за допомогою у пошуку будь-якої інформації про чоловіка.

Лише у кінці травня 2022 року (через півтора місяці) позивач отримала від ІНФОРМАЦІЯ_5 про зникнення безвісти № 1053 від 30.05.2022 року, з якого дізналась, що її чоловік молодший сержант ОСОБА_3 17.04.2022 року безвісно зник в районі населеного пункту Сулигівка Ізюмського району Харківської області під час проведення штурмових дій його підрозділом з метою звільнення вказаного населеного пункту.

У жовтні 2022 року позивачу стало відомо, що біля міста Ізюм було знайдено тіло невідомого військовослужбовця, який може бути її чоловіком ОСОБА_3 .

Позивач отримала від Новокодацького відділення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» копію Лікарського свідоцтва про смерть № 2324/НЕ від 30.09.2022, виданого про смерть невідомої особи, яка настала у березні-квітні 2022 року у зоні бойових дій (потенційно ОСОБА_3 , проте достовірно це не було відомо і у позивача залишалась надія, що це тіло іншого військовослужбовця).

Надалі для встановлення особи загиблого у встановленому порядку було проведено генетичне дослідження, матеріал для дослідження надала відповідач (мати ОСОБА_3 ). Лише у кінці грудня 2022 року позивач дізналась остаточно, що її чоловік ОСОБА_3 загинув.

Нею було отримано копію листа Новокодацького відділення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» б/н від 12.12.2022, адресованого до Відділу реєстрації актів цивільного стану. У вказаному документі було зазначено про те, що 30.09.2022 на адресу Центрального відділу ДРАЦС у м. Дніпрі було направлено лікарське свідоцтво про смерть невідомого чоловіка № 2324/НЕ від 30.09.2022. Згідно постанови слідчого про встановлення особи трупа від 28.11.2022 слідчого відділу УСБУ у Харківській області особа трупа встановлена, як ОСОБА_3 .

Разом із згаданим документом позивач отримала також і додатки копію постанови про встановлення особи трупа від 28.11.2022 та остаточного Лікарського свідоцтва про смерть № 2324/НЕ від 12.12.2022.

Тільки з цих документів позивачу стало достовірно відомо про смерть її чоловіка ОСОБА_3 , а також стала відома точна дата його смерті. Одночасно позивачем було отримано копію Довідки про причину смерті ОСОБА_3 (до форми № 106/0№ 2324/НЕ) від 12.12.2022. Таким чином позивачу стало офіційно відомо про факт смерті чоловіка тільки в кінці грудня 2022 року, тобто через вісім місяців після його смерті.

Приблизно тоді ж (у грудні 2022 року, точну дату позивач не пам`ятає) позивач отримала у ІНФОРМАЦІЯ_6 МОУ Повідомлення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 02.12.2022 № 3268 про те, що 28.11.2022 було встановлено загибель ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка сержанта ОСОБА_3 , який вважався безвісно відсутнім з 17.04.2022.

Свідоцтва про смерть чоловіка у позивача не було, тому вона звернулася до місцевого відділу ДРАЦС де їй стало відомо, що актовий запис про смерть ОСОБА_3 складено компетентним відділом ДРАЦС у м. Дніпрі. Поїхати за його отриманням позивач не мала можливості. Їй пояснили, що вона може отримати свідоцтво про смерть чоловіка після того, як буде зроблено відповідний запит і таке свідоцтво буде надіслано у встановленому порядку до запитуючого відділу ДРАЦС.

Тому позивач звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у м. Вінниці з цього питання. У березні 2023 року вона змогла отримати надіслане до цього відділу свідоцтво про смерть НОМЕР_2 , видане Центральним відділом ДРАЦС у м. Дніпрі Південно-Східного МУ МЮУ (м. Одеса) 11.02.2023.

Після отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_3 позивач остаточно усвідомила, що її чоловік помер, після його смерті відкрилась спадщина і їй, як спадкоємцю, належить вчинити певні дії та виконати формальності для реалізації її спадкових прав.

Тому позивач звернулась до приватного нотаріуса Майструк В.І. в м. Вінниці за консультацією. Так вона дізналась про те, що спадкова справа до майна ОСОБА_3 уже заведена в м. Херсоні і саме туди їй необхідно звертатись із заявами щодо спадкування, а також про те, що вона наразі є такою, що пропустила строк на прийняття спадщини.

Раніше позивач не цікавилась питаннями спадкування. З квітня 2022 року вона перебувала у пригніченому психологічному стані, не мала достовірних відомостей про місцезнаходження чоловіка та зв`язку з цим, сподівалась на його повернення живим. Зверталась за медичною допомогою з приводу свого депресивного та тривожного стану, що підтверджується зокрема рецептом на препарати відповідної групи № 1110 від 17.11.2022, виданим НДІ реабілітації осіб з інвалідністю Вінницького НМУ ім. М.І.Пирогова (інші рецепти у позивача не збереглись).

Таким чином позивач була позбавлена можливості звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом належного строку з поважної та об`єктивно існуючої причини. Реалізуючи своє право на подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України) та виконуючи свій обов`язок подати таку заяву (ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України), позивач 07.04.2023 направила поштою приватному нотаріусу Стадник І.В. (яким заведено спадкову справу) заяву про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним описом відправлення та накладною. У випадку необхідності надання нотаріусу будь-яких документів, крім тих, що були додані до вказаної заяви, просила її повідомити про це. Жодних відповідей від нотаріуса не надходило.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено.

Визначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка ОСОБА_3 , а саме п`ятнадцять календарних днів, починаючи з моменту набрання законної сили рішенням суду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скарго., в якій просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2024 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що у кримінальному провадженні № 001825 від 01.10.2022 р. саме ОСОБА_2 визнана потерпілою у справі, саме вона їздила на впізнання трупа особи чоловічої генетичної статі № 2324/Н та впізнала його як ОСОБА_3 , після чого відповідачем 28.04.2022 року надані зразки для проведення експертизи, саме позивач отримала постанову від 28.11.2022 року та 30.11.2022 року повідомила відповідача про смерть її сина, тобто визначення позивачем строку (кінець грудня 2022 року) як дати коли вона дізналась про смерть ОСОБА_4 не відповідає дійсності. Також не відповідає дійсності отримання у кінці грудня 2022 року у ІНФОРМАЦІЯ_6 Повідомлення сім`ї від 02.12.2022 року № 3268 про те, що 28.11.2022 р. було встановлено загибель її чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки позивач звернулася для отримання виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі під час дії воєнного стану, яка здійснюється відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців», постанови КМ України від 28.02.2022 року № 168 та наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 року № 45, ще 04.12.2022 року.

Крім того, закон не зобов`язує спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, при поданні відповідної заяви долучати до неї свідоцтво про смерть спадкодавця, а тому відсутність у позивача свідоцтва про смерть спадкодавця, що на думку суду об`єктивно унеможливило вчасне звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не свідчить про наявність у ОСОБА_2 поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, а як наслідок - підстав для задоволення позову. Враховуючи зазначене, судом не досліджено та не встановлено, які саме дії, крім отримання свідоцтва про смерть, вчинила ОСОБА_2 для прийняття спадщини. За таких обставин строк, встановлений ст.1270 ЦК, позивачкою пропущено без поважних причин, внаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 15.04.2025 року на 14:00 год. відповідач ОСОБА_1 не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Присутній у судовому засіданні 15.04.2025 року в режимі відеоконференції представник ОСОБА_2 - адвокат Мотилюк Олексій Вільямович не заперечував проти розгляду справи за фактичною явкою сторін.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 15.04.2025 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов і надаючи ОСОБА_2 додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка ОСОБА_3 , а саме п`ятнадцять календарних днів, починаючи з моменту набрання законної сили рішенням суду, суд першої інстанції виходив з того, що особу померлого військовослужбовця було встановлено, як спадкодавця ОСОБА_3 , тільки 28.11.2022 (згідно постанови про встановлення особи трупа) та зафіксовано у остаточному Лікарському свідоцтві про смерть № 2324/НЕ лише 12.12.2022, після чого внесено відповідні зміни до актового запису про смерть. Таким чином, факт смерті спадкодавця ОСОБА_3 17.04.22 був встановлений та зареєстрований уже після спливу шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про смерть спадкодавця об`єктивно унеможливило вчасне звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07.06.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 , який зареєстрований Корабельним районним у місті Херсон відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління міністерства юстиції у Херсонській області, актовий запис № 82 (а. с. 12).

ОСОБА_3 постійно проживав та був зареєстрований (до 26.02.2022) у АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Комсомольським ВМ ХМВ УМВС України у Херсонській області 28.04.06 року (а. с. 9 зворот).

Згідно довідки № 733 від 29 квітня 2022 року ОСОБА_3 , 25.02.2022 року був призваний на підставі указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року в ЗСУ по мобілізації у в/ч НОМЕР_5 (а. с 13).

У кінці травня 2022 року позивач отримала від ІНФОРМАЦІЯ_5 про зникнення безвісти № 1053 від 30.05.2022 року, з якого дізналась, що її чоловік молодший сержант ОСОБА_3 17.04.2022 року безвісно зник в районі населеного пункту Сулигівка Ізюмського району Харківської області під час проведення штурмових дій його підрозділом з метою звільнення вказаного населеного пункту. (а..с 15).

У червні ОСОБА_2 отримала відповідь № 3819 від 14.06.2022 року Військової частини НОМЕР_6 МОУ ( АДРЕСА_2 ) про те, що згідно наявної інформації встановлено, що 17.04.2022 року під час проведення штурмових дій його підрозділом з метою звільнення від противника населений пункт Сулигівка Ізюмського району Харківської області ОСОБА_3 безвісно зник. На даний час відомості щодо місця перебування ОСОБА_3 відсутні (а. с. 16).

Позивач отримала від Новокодацького відділення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» копію Лікарського свідоцтва про смерть № 2324/НЕ від 30.09.2022 року, виданого про смерть невідомої особи, яка настала у березні-квітні 2022 року у зоні бойових дій (потенційно ОСОБА_3 , проте достовірно це не було відомо і у позивача залишалась надія, що це тіло іншого військовослужбовця) (а.с. 17 зворот).

Надалі для встановлення особи загиблого у встановленому порядку було проведено генетичне дослідження, матеріал для дослідження надала відповідач (мати ОСОБА_3 ). Лише у кінці грудня 2022 року позивач дізналась остаточно, що її чоловік ОСОБА_3 загинув.

З копії листа Новокодацького відділення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» б/н від 12.12.2022, адресованого до Відділу реєстрації актів цивільного стану вбачається, що 30.09.2022 на адресу Центрального відділу ДРАЦС у м. Дніпрі було направлено лікарське свідоцтво про смерть невідомого чоловіка № 2324/НЕ від 30.09.2022. Згідно постанови слідчого про встановлення особи трупа від 28.11.2022 слідчого відділу УСБУ у Харківській області особа трупа встановлена, як ОСОБА_3 (а. с. 18).

До листа додано додатки копію постанови про встановлення особи трупа від 28.11.2022 року та остаточного Лікарського свідоцтва про смерть № 2324/НЕ від 12.12.2022 року (а. с. 19-21).

Повідомленням сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 02.12.2022 року № 3268 позивача сповіщено, про те, що 28.11.2022 року було встановлено загибель ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка сержанта ОСОБА_3 , який вважався безвісно відсутнім з 17.04.2022 року (а. с. 22).

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Центральним відділом ДРАЦС у місті Дніпрі Південно-Східного МУ МЮУ (м. Одеса) 11 лютого 2023 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_8 помер чоловік позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що 28 жовтня 2022 року складено відповідний актовий запис № 1051 (а. с. 7).

До майна ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 38/2023 (у Спадковому реєстрі № 70410729) приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. (а. с. 10).

ОСОБА_3 заповітів не залишав, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 71917724 від 24.03.2023, наданим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.М. (а. с. 11).

07.04.2023 року засобами поштового зв`язку позивач направила приватному нотаріусу Стадник І.В. (яким заведено спадкову справу) заяву про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується накладною № 993 та описом відправлення (а. с. 24-25).

Колегія суддів виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За загальними нормами про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Норми частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався своєчасно правом на прийняття спадщини, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає (постанова Верховного Суду від 11 червня 2024 року у справі № 758/10908/22, провадження № 61-12377св23).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) виснувала, що за конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як розумність, добросовісність та справедливість.

Тобто поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини є предметом оцінки суду з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та фактичних обставин, встановлених у кожній конкретній справі.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-то розумність, добросовісність та справедливість.

У розумінні ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини обчислюється з часу її відкриття (дня смерті особи або дати оголошення її померлою в порядку ст. 46 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

У справі, яка переглядається, датою смерті військовослужбовця, який приймав участь у бойових діях, є 17.04.2022 року, про що компетентним органом було офіційно оголошено членам сім`ї та близьким родичам спадкодавця в Повідомленні сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 02.12.2022 року № 3268.

Тобто, у даному випадку не застосовувалась процедура передбачена ст. 46 ЦК України щодо оголошення особи померлою і тому обчислення строку відбувається за загальним правилом передбаченим ст. 1270 ЦК України з дати смерті особи спадкодавця.

У цій справі спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , а перебіг строку на прийняття спадщини розпочався 18 квітня 2022 року.

Останнім днем строку на прийняття спадщини було 18 жовтня 2022 року.

Посилаючись на поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач зазначала, що остаточно про смерть чоловіка їй стало відомо у кінці грудня 2022 року, після чого вона звернулася до місцевого відділу ДРАЦС з метою отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та лише у березні 2023 року вона змогла отримати надіслане до Відділу ДРАЦС у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрально-Західного МУ МЮ (м. Хмельницький) у м. Вінниці свідоцтво про смерть чоловіка.

Так, зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Центральним відділом ДРАЦС у місті Дніпрі Південно-Східного МУ МЮУ (м. Одеса) вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 про що 28 жовтня 2022 року складено відповідний актовий запис № 1051. Місце смерті Харківська обл., Ізюмський р-н, с. Сулигівка. Вказане свідоцтво видане лише 11 лютого 2023 року.

За таких обставин апеляційний суд виходить з того, що офіційне підтвердження смерті ОСОБА_3 тривалий час було відсутнє, актовий запис про смерть ОСОБА_3 на підставі постанови слідчого про встановлення особи трупа від 28.11.2022 слідчого відділу УСБУ у Харківській області був складений в органах РАЦС 28 жовтня 2022 року, а свідоцтво про смерть видане лише 11 лютого 2023 року.

Після офіційного підтвердження реєстрації смерті ОСОБА_3 та отримання свідоцтва про його смерть (у березні 2023 року), позивач 07.04.2023 року засобами поштового зв`язку направила приватному нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. (яким заведено спадкову справу) заяву про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , та після відсутності відповіді від нотаріуса одразу звернулася до суду із зазначеним позовом.

Вказане свідчить про активну поведінку позивача, спрямовану на з`ясування факту смерті спадкодавця та прийняття спадщини у межах розумних строків після отримання інформації про смерть чоловіка.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 148/927/20.

Встановивши, що позивач є дружиною ОСОБА_3 , який перебуваючи у лаві Збройних Сил України, загинув під час відсічі агресії з боку Російської Федерації у бойовій обстановці 17.04.2022 року, про що позивачці було повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_10 лише 02.12.2022 року, суд першої інстанції набув обґрунтованого висновку про встановлення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки офіційне повідомлення про смерть чоловіка ОСОБА_2 було надіслано вже після закінчення строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини стосується саме 6-ти місячного строку передбаченого ст. 1270 ЦК України, який обчислюється з дня відкриття спадщини (смерті спадкодавця). Іншого законом не передбачено.

Пропуск позивачем строку для прийняття спадщини передбаченого ст. 1270 ЦК України, за встановлених у справі фактичних обставин, обумовлений поважними причинами.

Таким чином, апеляційний суд враховуючи, що свідоцтво про смерть спадкодавця виготовлено лише 11.02.2023 року, отримано позивачем у березні 2023 року, а звернення до нотаріуса відбулося 07.04.2023 року не вважає, що звернення ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини, виходячи зі встановлених у справі обставин відбулось не у розумний строк, після спливу передбаченого законом строку для прийняття спадщини.

Тобто, колегія суддів вбачає, що пропуск позивачем строку прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 відбувся з поважних причин, а отримання нею свідоцтва про смерть спадкодавця та фактичне подання нею заяви до нотаріуса про прийняття спадщини у розумний строк після виготовлення компетентним державним органом свідоцтва про смерть спадкодавця, яке датовано 11.02.2023 року.

При таких обставинах колегія суддів погоджується з висновком районного суду про задоволення позову ОСОБА_2 та визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини у п`ятнадцять календарних днівз дня набрання рішенням законної сили для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 25.04.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова