Номер провадження: 22-ц/813/527/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Племениченко Геннадія Вячеславовича, представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2023 року, постановленого під головуванням судді Яреми Х.С., повний текст рішення складений 06 липня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики в загальному розмірі 16 360 768,70 грн. за борговими розпискам від 03.07.2019 року, 31.08.2019 року, 10.09.2019 року, 12.10.2019 року, 03.11.2019 року, а також судові витрати в розмірі 30 855 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 03.07.2019 року ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США на 10 днів з щоденним відсотком 1,5 % під заставу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

31.08.2019 року ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США на 10 днів з щоденним відсотком 1,5 % під заставу квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

10.09.2019 року ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 000 доларів США на 10 днів з щоденним відсотком 1,5 % під заставу квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

12.10.2019 року ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 500 доларів США 10 днів з щоденним відсотком 1,5 % під заставу квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

03.11.2019 року ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6 000 доларів США на 14 днів з щоденним відсотком 1,5 % під заставу квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Грошові кошти були отримані ОСОБА_2 в доларах США для особистих потреб, про що складені розписки.

Також позивачка зазначила, що загальна сума отриманих грошових коштів складає 24 500 доларів США, що за курсом НБУ складає 904 050 грн.

Оскільки, відповідачка не повертає отримані грошові кошти, позивачка просила стягнути з відповідачки загальну суму боргу у розмірі 904 050 грн., 1,5% у розмірі

15 037 395,80 грн., інфляційне збільшення у розмірі 335 445,72 грн., штрафні санкції у розмірі 83 877,16 грн., а всього у загальному розмірі сума боргу складає 16 360 768,70 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Племениченко Г.В., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем не були надані оригінали розписок, суд був позбавлений можливості дослідити оригінали розписок не відповідають дійсності, так як позивач мав можливість надати їх суду, проте суд їх не витребував, що призвело до винесення незаконного рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу від 04 серпня 2023 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Стахової Н.В. для розгляду справи (а.с. 117).

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 08 серпня 2023 року апеляційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Племениченко Г.В. відкрито провадження (а.с. 119-120).

25 серпня 2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду, справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Племениченко Г.В. призначена до розгляду (а.с. 122).

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №2518/0/15-24 від 20.08.2024 року суддю ОСОБА_3 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 147).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 03 вересня 2024 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. (а.с. 148).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 11 вересня 2024 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 150).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Племениченко Г.В. прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 151).

В судове засідання, призначене на 22 квітня 2025 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 175, 177-181, 183).

Від адвоката Племениченко Г.В., представника ОСОБА_1 на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 182).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив з того, що позивач не довів наявності обставин, на які посилався, як на підставу своїх вимог, а саме не довів факту укладення договору позики, оскільки не надав оригінали розписок.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 03 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, терміном на 10 днів, з відсотковою ставкою у розмірі 1,5% щоденно (а.с. 25-26).

31 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США, терміном на 10 днів, з відсотковою ставкою у розмірі 1,5% щоденно (а.с. 27-28).

10 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3 000 доларів США, терміном на 10 днів, з відсотковою ставкою у розмірі 1,5% щоденно (а.с. 29-30).

12 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3 500 доларів США, терміном на 10 днів, з відсотковою ставкою у розмірі 1,5% щоденно (а.с. 31-32).

03 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 6 000 доларів США, терміном на 14 днів, з відсотковою ставкою у розмірі 1,5% щоденно (а.с. 33-34).

На підтвердження виконання умов договору ОСОБА_2 написала ОСОБА_1 розписки (а.с. 25-34).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову, посилався на те, що позивач на підтвердження позовних вимог надав лише копії розписок та скористався процесуальним правом просити суд розглянути справу за відсутності сторони позивача. Оригінал кожної розписки ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутній. Отже, суд позбавлений можливості дослідити оригінали розписок.

Однак, такий висновок суду не ґрунтується на вимогах закону, за таких підстав.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Документи, отримані за допомогою факсимільного чи інших аналогічних засобів зв`язку, приймаються судом до розгляду як письмові докази у випадках і в порядку, які встановлені законом або договором.

Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовом до суду, адвокат Кондрашева К.С., яка діє від імені ОСОБА_1 , надала на підтвердження позовних вимог, копії розписок від 03.07.2019 року, 31.08.2019 року, 10.09.2019 року, 12.10.2019 року, та 03.11.2019 року, які у відповідності до ч. 5 ст. 95 ЦПК України, засвідчені її підписом та з зазначенням дати, що дані розписки з оригіналом згідні (а.с. 25-34).

Також, суд зазначаючи у рішенні про відсутність доказів, не звернув уваги на те, що адвокатом Кондрашевою К.С., яка діє від імені ОСОБА_1 , зазначено що всі оригінали розписок знаходяться у позивача (а.с. 15).

У відповідності до ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З матеріалів справи не вбачається, що судом першої інстанції були витребувані оригінали розписок, та позивачем вони надані не були.

В суді апеляційної інстанції для перевірки доводів апеляційної скарги, на вимогу суду адвокат Племеніченко Г.В. надав оригінали розписок, які були перевірені судом, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с. 158-159).

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 просила стягнути основний борг у розмірі 24 500 доларів США, що еквівалентно 904 050 грн., а також відсотків за користування грошима у розмірі 1,5 щоденно, з урахуванням умов договору, 3% річних та інфляційні витрати, а всього у розмірі 16 360 768,70 грн. (а.с. 5-11).

Однак, колегія суддів з таким розрахунком не погоджується, за наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги ОСОБА_1 про нарахування 1,5% щоденно після закінчення строку, на який надавалась позика не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такий правовий висновок узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 28.03.2018 року у справі № 14-10цс18, від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 23.10.2019 року у справі № 723/304/16-ц, від 03.07.2019 року у справі № 1519/2-3165/11, від 10.04.2019 року у справі № 461/10610/13-ц.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі ОСОБА_1 має право на отримання гарантій відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 просить стягнути відсотки та індекс інфляції з липня 2019 року по липень 2022 року.

Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Колегія суддів вважає, що стягненню відсотків, відповідно до умов договору та за ст. 625 ЦПК України, підлягають наступним чином:

1. 03.07.2019 по 13.07.2019 - 10000 доларів + 15% (за 10 днів по 1,5%) - 1500 доларів, а всього 11500 доларів

13.07.2019 - 24.02.2022 (днів 957).

11500.00*3/100/365*172 + 11500.00*3/100/366*366 + 11500.00*3/100/365*365 + 11500.00*3/100/365*54 = 903.62 доларів

2. 31.08.2019 10.09.2019 2000 доларів + 15% (за 10 днів по 1,5%) - 300 доларів, а всього 2300 доларів

10.09.2019 - 24.02.2022 (днів 898).

2300.00*3/100/365*113 + 2300.00*3/100/366*366 + 2300.00*3/100/365*365 + 2300.00*3/100/365*54 = 169.57 доларів

3. 10.09.2019 20.09.2019 3000 доларів + 15% (за 10 днів по 1,5%) - 450 доларів, а всього 3450 доларів

20.09.2019 - 24.02.2022 (днів 888).

3450.00*3/100/365*103 + 3450.00*3/100/366*366 + 3450.00*3/100/365*365 + 3450.00*3/100/365*54 = 251.52 доларів

4. 12.10.2019 22.10.2019 3500 доларів + 15% (за 10 днів по 1,5%) - 525 доларів, а всього 4025 доларів

22.10.2019 - 24.02.2022 (днів 858).

4025.00*3/100/365*73 + 4025.00*3/100/366*366 + 4025.00*3/100/365*365 + 4025.00*3/100/365*54 = 283.51 доларів

5. 03.11. 2019 -17.11.2019 6000 доларів + 21% (за 14 днів по 1,5%) - 1260 доларів, а всього 7260 доларів

17.11.2019 - 24.02.2022 ( днів 830).

7260.00*3/100/365*45 + 7260.00*3/100/366*366 + 7260.00*3/100/365*365 + 7260.00*3/100/365*54 = 494.67 доларів

Колегія суддів також вважає, що в межах заявлених вимог, які не змінювались позивачем, до стягнення з урахуванням тіла кредиту підлягає стягненню загальна сума у розмірі 30 637, 89 доларів США х 36,9 грн. (з урахуванням курсу НБУ на момент подачі позову) = 1 130 538 грн. 14 коп.

Що стосується стягнення інфляційних витрат у розмірі 335 445,72 грн.

Колегія суддів, звертає увагу, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003р.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%.

За період зазначений позивачем з липня 2019 року по лютий 2022 рік ( за 2019 рік - 100,7%, 100,7%, 100,1%, 99,8%, за 2020 рік - 100,2%, 99,7%, 100,8%, 100,8%, 100,3%, 100,2%, 99,4%, 99,8%, 100,5%, 101,0%, 101,3%, 100,9%, за 2021 рік - 101,3%, 101,0%, 101,7%, 100,7%, 101,3%, 100,2%, 100,1%, 99,8%, 101,2%, 100,9%, 100,8%, 100,6%; за 2022 рік за січень, лютий - 101,3%, 101,6%) величина індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації у розмірі 103%, а тому сума боргу не може бути проіндексована.

Також, колегія суддів приходить висновку про те, що за період з липня 2019 року по лютий 2022 року не підлягає стягненню інфляційні витрати у зв`язку з не перевищенням 103%, а що стосується періоду з 24.02.2022 року по липень 2022 року на час воєнного стану ст. 625 ЦК України не застосовується.

За наведених підстав, колегія суддів приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат.

Також колегія суддів, вважає звернути увагу на те, що з позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона також просить поновити строк для звернення до суду з вимогами про повернення грошових коштів.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони по справі по кожній з розписок обумовили строк повернення грошових коштів.

Судом встановлено, що за розписками:

від 03 липня 2019 року, встановлено термін повернення до 14 липня 2019 року (а.с. 25-26);

від 31 серпня 2019 року встановлено термін повернення до 11 серпня 2019 року (а.с. 27-28).

від 10 вересня 2019 року, встановлено термін повернення до 21 вересня 2019 року (а.с. 29-30);

від 12 жовтня 2019 року, встановлено термін повернення до 23 жовтня 2019 року (а.с. 31-32);

від 03 листопада 2019 року, встановлено термін повернення до 14 листопада 2019 року (а.с. 33-34).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Строк карантину неодноразово продовжувався, в зв`язку з чим карантин в Україні діяв в період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 10 листопада 2022 року, строки позовної давності продовжені законом до моменту їх спливу, а тому підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 , колегія суддів не вбачає з підстав його не порушення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду першої інстанції ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 12 405 грн. (а.с. 1).

При зверненні до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 20 130 грн. (а.с. 116).

З урахуванням того, що апеляційна скарга адвоката Племениченко Г.В., представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з частковим задоволенням позовних вимог у розмірі 1 130 538,14 грн. (7%), колегія суддів дійшла висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 868,35 грн. (12405х7:100), за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 409,10 грн. (20130х7:100), а всього у розмірі 2 280,60 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Племениченко Геннадія Вячеславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2023 року скасувати.

Ухвалити постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти за договором позики у розмірі 1 130 538 гривень 14 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 280 гривень 60 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 24 квітня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда