Провадження № 22-ц/812/666/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 квітня 2025 року м. Миколаїв

справа № 487/4229/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Долговою Людмилою Валеріївною, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 12 лютого 2025 року під головуванням судді Афоніної С.М., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей.

Позивач зазначав, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 червня 2012 року з нього стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму. Крім того, судовим наказом Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2024 року з нього стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу).

Посилаючись на те, що з нього стягуються аліменти у розмірі 50 % від його заробітку, що перевищує встановлену законом частку, та на положення ч. 1 ст. 192 СК України, ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини до 16,5% заробітної плати щомісячно та на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини до 16,5% заробітної плати щомісячно.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що з моменту ухвалення судових рішень про стягнення аліментів його матеріальний стан суттєво погіршився, змінився сімейний стан та стан здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Також суд зазначив, що законодавством передбачено, що в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей загальний розмір відрахувань із зарплати платника не може перевищувати 70%, а тому посилання позивача про стягнення аліментів у розмірі 50% від його заробітку не є підставою для зменшення їх розміру.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Долгова Л.В., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ОСОБА_7 зазначала, що після ухвалення Солом`янським районим судом м. Києва та Заводським районним судом м. Миколаєва судових рішень про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_6 у позивача відбулися суттєві зміни в матеріальному становищі, а тому сплата аліментів у визначених судовими рішеннями розмірах не відповідає вимогам СК України. Вказує, що позивач, перебуваючи з моменту російського повномасштабного вторгнення на службі в ЗСУ в гарячих точках в зоні бойових дій, багато коштів витрачає на амуніцію, харчування, придбання авто для ЗСУ. Нерухомого майна він не має. Заробітна плата військовослужбовця є єдиним його доходом, з якого він вже сплачує 1/2 частину всіх його заробітків (доходів) відповідачкам. В середньому його доходи за 2024 рік становлять 29200 грн на місяць, тому стягнення1/2 частки ставить його в скрутне матеріальне становище. Крім того він має хвору матір пенсійного віку інваліда другої групи з дитинства ОСОБА_8 1953 р.н., з якою він проживав до призову на військову службу. Вона є непрацездатною, перебуває на обліку у травматолога та хірурга з приводу опорно-рухового апарату. Всі витрати по її лікуванню та утриманню ніс позивач, оскільки її пенсії за інвалідністю не вистачає на лікування та підтримку. Окрім цього він сплачує витрати за надані комунальні послуги в квартирі, в якій проживає мати. З урахуванням викладеного, представник позивача адвокат Долгова Л.В. вважає, що зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частини буде відповідати вимогам розумності та справедливості на даний час, так як у платника аліментів змінилися умови, визначені ч. 1 ст. 192 СК України для зменшення розміру аліментів, а саме змінився сімейний (утримання матері) та майновий стан.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначила, що зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 не буде відповідати вимогам розумності та справедливості на даний час. Вказувала, що окрім ОСОБА_5 вона має малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З другою дитиною вона знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, також працює і отримує мінімальну заробітну плату. Нерухомого і рухомого майна не має, змушена винаймати житло та сплачувати комунальні послуги. Має на утриманні двох батьків пенсіонерів. Звертала увагу, що дійсні витрати на дитину значно перевищують 1/4 отримуваних аліментів, а тому зменшення розміру аліментів є неправомірним. Також зазначила, що наскільки їй відомо мати позивача - ОСОБА_8 не знаходиться на його утриманні і перебуває за кордоном в Норвегії з березня 2022 року куди виїхала у зв`язку з військовим станом в країні. Також у позивача є старша сестра, яка так само може надавати допомогу матері, якщо вона її потребує.

ОСОБА_2 правом на подачу відзиву не скористалась.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Долгова Л.В. - підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги, також звертала увагу апеляційного суду на те, що при видачі 26 березня 2024 року Заводським районним судом м. Миколаєва судового наказу, суду не було відомо про рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 червня 2012 року, а також про перебування на утриманні ОСОБА_1 непрацездатної матері. Відповідачі в судове засілання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю. ОСОБА_2 про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання якого рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 червня 2012 року у справі № 2-2868 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

ОСОБА_1 також є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_2 , на користь якої судовим наказом Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2024 року у справі № 487/2664/24 з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем суттєвого погіршення його матеріального стану, зміни сімейного стану та стану здоров`я з моменту ухвалення судових рішень про стягнення аліментів, внаслідок чого він не може виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а стягнення з нього аліментів у сукупному розмірі 50% від його заробітку не є підставою для зменшення їх розміру.

Проте повністю погодитись з таким висновком колегія суддів не може.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про охорону дитинства" всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23), від 08 січня 2025 року у справі № 567/1462/23 (провадження № 61-6943св24), від 12 березня 2025 року у справі № 522/8836/23 (провадження № 61-9384св24).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 , зокрема посилався на те, що у нього змінився у сторону погіршення матеріальний стан, оскільки після винесення судового наказу від 26 березня 2024 року він уже сплачує аліменти на двох дітей.

Крім того, про зміну сімейного стану позивача після ухвалення Солом`янським районним судом м. Києва судового рішення від 03 червня 2012 року про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , свідчить народження доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (з якою вони з 05.03.2015 року перебували у шлюбі, що був розірваний рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.08.2024 року, справа № 487/6306/2015).

Суд не надав належної оцінки тому, що у позивача відбулася зміна сімейного і матеріального стану у зв`язку із народженням доньки, на утримання якої він сплачує аліменти,

Колегія суддів вважає, що такі обставини впливають на майновий стан позивача та його матеріальну спроможність сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_10 у розмірі, що був визначений судовим рішенням від 03 червня 2012 року.

За такого колегія суддів дійшла висновку про доведеність позивачем зміни його сімейного і майнового стану після ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина.

Крім того колегія суддів зауважує, що діти позивача мають рівні права на забезпечення їх утримання за рахунок батька.

Таким чином, з огляду на передбачені п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підлягає зменшенню до 1/6 частки всіх видів доходів позивача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину.

Також колегія суддів приймає до уваги, що такий розмір аліментів не суперечить вимогам сімейного законодавства та враховуючи розмір щомісячного доходу позивача, який відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 вих. № 606 від 01.03.2025 р. про отримані доходи в середньому складає близько 29125грн., він перевищує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму на дитину від 6 до 18 років та є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому колегія суддів звертає увагу на рівність прав і обов`язків батьків щодо дитини.

За таких обставин суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Разом із тим, з матеріалів справи слідує, що мати позивача на час ухвалення Солом`янським районним судом м. Києва судового рівшення від 03 червня 2012 року вже була непрацездатною особою та мала ІІ групу інвалідності. Отже така обставина не є такою, що виникла після призначення цих аліментів.

Враховуючи, що ч. 3 ст. 181 СК України передбачено стягнення аліментів за рішенням суду або у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, тоді як позивач просив зменшити розмір аліментів до 16,5% його заробітної плати (доходів) щомісячно на кожну дитину, то позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню .

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, оскаржуване рішення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Отже апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Долговою Людмилою Валеріївною, задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 червня 2012 року у справі № 2-2867, до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 квітня 2025 року до досягнення дитиною повноліття.

Зменшити розмір аліментів, що стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_6 на підставі судового наказу Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2024 року у справі № 487/2664/24 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 квітня 2025 року до досягнення дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 28 квітня 2025 року.