Справа № 171/2564/24
Номер провадження 2/184/416/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Томаш В.І., за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В., розглянувши в м. Покров цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представник заявника: ОСОБА_2 , до виконавчого комітету Апостолівської міської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на наступні обставини. Позивачка ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік тітки, ОСОБА_4 . Позивачка проживала разом з тіткою та її чоловіком, щоб мати можливість здійснювати догляд за ними, допомагати їм та займатися їхнім лікуванням. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на будинок, який розташований в місті Апостолове, Криворізького району Дніпропетровської області, загальною площею 41,0 кв.м. Вказаний будинок на праві приватної власності належав ОСОБА_4 , позивачка претендує на будинок, який належав чоловіку її тітки. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 серпня 2024 року, приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Богомоловим В.І. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , відмовлено оскільки факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини встановлюється в судовому порядку. В зв`язку з чим заявниця вимушена звернутись до суду із заявою.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, надали заяву, в якій просять розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник відповідача виконавчого комітету Апостолівської міської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні питання покладається на думку суду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.ст.1217,1258,1261,1262,1264 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При цьому особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування у четверту чергу, тобто лише в разі відсутності спадкоємців попередніх черг, неприйняття ними спадщини або відмови від прийняття.

Відповідно до статті 1269 ЦК України обов`язковою умовою реалізації спадкових прав спадкоємцем, який не проживав постійно разом зі спадкодавцем, є подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Апостолівським відділом ДРАЦС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла тітка позивачки ОСОБА_3 , актовий запис № 97.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Апостолівським відділом ДРАЦС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік тітки ОСОБА_4 , тобто дядько позивачки, актовий запис № 59.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею будинку 41,0 кв. м., житлової 26,7 кв. м, службової 14,3 кв. м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого на підставі рішення Апостолівського міської ради депутатів трудящих № 9 від 05 травня 1976 року встановлено, що вказаний житловий будинок на праві приватної особистої власності належить ОСОБА_4 .

Встановлено, що відповідно до постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 серпня 2024 року, приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Богомоловим В.І. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , відмовлено оскільки, спадкоємець не перебував у шлюбі з спадкодавцем та не є його родичем, не була зареєстрована за тією самою адресою, що проживала тітка разом зі своїм чоловіком, а факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини встановлюється в судовому порядку.

Згідно Акту депутатського обстеження від 23.08.2024 року, встановлено, що уповноваженою особою виконавчого комітету Апостолівської міської ради, ОСОБА_5 та свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підтверджують, що громадянка ОСОБА_1 проживала разом та здійснювала догляд за сім`єю тітки ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_4 до моменту їхньої смерті.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, ст. 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позивачка, дійсно проживала зі своєю тіткою та її чоловіком, оскільки цей факт підтверджується Актом депутатського обстеження від 23.08.2024 року, оскільки останні самі себе обслуговувати не мали можливості, подружжю необхідний був сторонній догляд, тому позивачка в 2019 року переселила їх до себе, щоб мати можливість здійснювати догляд за ними, допомагати їм та займатися їхнім лікуванням, але проживали вони без реєстрації місця проживання.

Таким чином, встановлення факту спільного проживання позивачки зі спадкодавцем в термін понад п`ять років необхідно для підтвердження факту встановлення четвертої черги спадкоємця, що породжує виникнення її майнових прав, а в подальшому надасть можливість прийняти і розпоряджатися житловим будинком на свій розсуд повною мірою, тому в даному випадку заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 12, 76, 77, 81, 189-200, 263-265, 268, 293-294, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , до виконавчого комітету Апостолівської міської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі своїм дядьком ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , з 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до дня смерті, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок, який розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею будинку 41,0 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 квітня 2025 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш