Справа № 645/1641/23
Провадження № 2/645/31/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Мартинової О.М.,

секретар судових засідань Кривченко Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

27.04.2023 року позивач ТОВ «ФК «Прайм Альянс», від імені та в інтересах якого, на підставі довіреності, діє представник Здор Я.О., звернувся до суду з позовом, в якому просили стягнути з відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №R2В від 23.04.2013 року у розмірі 112 838, 99 грн. та судових витрат у сумі 2684,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R2В, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 100449,00 гривень із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами в розмірі 0,01% річних. Надання кредитних коштів ОСОБА_1 підтверджується меморіальним ордером №25149 від 23.04.2013 р. В якості забезпечення виконання зобов`язань з приводу повернення кредитних коштів (п. 3.8. Кредитного договору) ОСОБА_1 було укладено договір застави №R2B-Z1, згідно з якого надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки - VOLKSWAGEN, модель - POLO 1.6, тип - легковий седан, 2013 р.в., колір - червоний, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_2 , що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ВРЕР №2 м.Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 20.04.2013 року. Згідно з п. 5.2.4. Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором Банк має право без отримання додаткової письмової згоди Позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором, у тому числі звернути стягнення на заставне майно за Договорами забезпечення у будь-який спосіб та/або одержати відшкодування з майна Позичальника, та/або звернутися до поручителів/майнових поручителів/гарантів та/або звернутися до колекторського агентства, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов Договорів забезпечення. 22 червня 2015року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав нового кредитора до відповідача за кредитним договором № R2В від 23.04.2013 року. 29 січня 2019року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-1, відповідно до якого ТОВ «Прайм Альянс» набуло прав нового кредитора до відповідача. Таким чином, усі права кредитора за кредитним договором № R2В від 23.04.2013 належать ТОВ «ФК «Прайм Альянс». Згідно з п. 4.10. Кредитного договору, за наявності прострочення виконання зобов`язань позичальником за договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце) у т.ч. відшкодування витрат та збитків банку, пов`язаних з неналежним виконанням позичальником умов цього договору. Відповідачем не виконано умови кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 71674,79 гривень, яку було відступлено ТОВ «ФК «Прайм Альянс». У відповідності до ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу із урахуванням 3% річних. А отже, з метою захисту своїх прав позивач ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 112838,99 грн., яка складається з основної суми (тіла) кредиту 71674,79 грн., а також урахування індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, що станом на 21.04.2023 року становить 41164,20 гривень. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору ТОВ «Прайм Альянс» звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Ухвалою суду від 04.05.2023 року вищезазначений позов було залишено без руху.

Разом з тим, 04.05.2023 року судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача у справі та 25.05.2023 року та 30.05.2023 року отримано відповідні довідки.

Крім того, 29.08.2023 року на запит суду з Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради надійшла відповідь №2014/0/534-23 від 08.08.2023 року, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 08.08.2023 року перебуває на обліку в Управлінні як як внутрішньо-переміщена особа за фактичним місцем проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 04.09.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

18.09.2023 року поштовою кореспонденцією до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , зі змісту якого вбачається, що останній позовні вимоги не визнає. В обґрунтування зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності. Разом з тим, вказав, що відповідно до положень ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» за невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру. При цьому вказав, що відповідно до ч.4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відступлення (продаж, передання) права вимоги за кредитним договором та/або договором позики, позичальником за яким є внутрішньо перемішена особа, визначена частиною першою цієї статті, без згоди боржника забороняється. ОСОБА_1 жодних згод на відступлення прав вимоги за кредитним договором не надавав та відповідні докази відсутні і в рамках цивільної справи. Разом з тим ОСОБА_1 , наголосив, що в період з травня 2013 року по червень 2014 року ним було здійснено дострокове повернення суми кредиту в розмірі 40000,00 грн. Потім у зв`язку з початком проведення АТО на території Донецької області, де ОСОБА_1 на той час проживав, в липні-серпня 2014 року відповідач зателефонував на гарячу лінію оператору АТ «ВТБ Банк» з приводу подальшого погашення кредиту, йому оператор повідомив, що у зв`язку з проведенням АТО всі філії на тимчасово окупованих територіях не працюють та запропонував скористатися кредитними канікулами на час проведення АТО. В квітні-травні 2015 року, ОСОБА_1 зателефонував представник АТ «ВТБ Банк», який запропонував скористатися можливістю дострокового погашення кредиту, шляхом 50% погашення остаточної суми заборгованості, яка складала 35360,00. Вказана сума була сплачена родичами ОСОБА_1 у м.Харкові у відділенні АТ «ВТБ Банк» у м.Харкові (чеки, листи з АТ «ВТБ Банк» та предмет застави знаходяться на тимчасово окупованій території, у м.Донецьк за місцем реєстрації відповідача, куди на даний час в`їзд та виїзд не можливий). Після чого, через портал АТ «ВТБ Банк» та сайт Українського бюро кредитних історій, ОСОБА_1 було перевірено, що заборгованість за вказаним кредитним договором закрита 24.06.2015 року, що підтверджується наданою випискою. В жовтні 2016 року ОСОБА_1 як вимушений переселенець отримав довідку переселенця за місцем нової реєстрації: АДРЕСА_1 . З цього часу АТ «ВТБ Банк» та позивач не зверталися до відповідача з письмовими вимогами про погашення кредитної заборгованості. Разом з тим, ОСОБА_1 зазначив, що на його думку, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання і був зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років від дати дострокового погашення остаточної суми заборгованості, яка складала 35360,00 грн., а саме 24.06.2015 року по 24.06.2018 року, тобто, ще до укладення 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» договору факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року. В зв`язку з зазначеними обставинами просив розглядати справу за його відсутності та відмовити ТОВ «ФК «Прайм Альянс» у задоволенні позовних вимог.

29.09.2023 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Здор Я.О. надійшла відповідь на відзив, яким просила задовольнити позовні вимоги виходячи з наступного. Так, представник позивача зазначила, що додана ОСОБА_1 до відзиву виписка з сайту «Українське бюро кредитних історій» не може слугувати належним, достовірним та достатнім доказом відсутності заборгованості у ОСОБА_1 за №R2B від 23.04.2013 року, оскільки у даній виписці міститься інформація про Договори №9553 від 05.02.2015 року, №О-4 від 26.11.2021 року, №О-4 від 10.09.2021 року, №О-10 від 05.05.2021 року, №9 від 28.02.2021 року, №2714496 від 23.04.2013 року, та №SAMDN7291 від 15.02.2007 року, однак №R2B від 23.04.2013 року відсутній. Позивач в свою чергу надав усі необхідні докази, які підтверджують заборгованість відповідача, зокрема до позовної заяви було долучено копію розрахунку заборгованості за кредитним договором №R2B від 23.04.2013 року, виданий ПАТ «ВТБ Банк» 22.06.2015 року, з якого вбачається складові заборгованості, платіжний період, протягом якого боржник повинен виконувати свої зобов`язання та дату погашення. Окрім того, даний розрахунок містить відомості з приводу дат платежів, здійснених боржником. Також додано було копії витягу з реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв від 22.06.2015 року за Кредитним договором та витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року за Кредитним договором. Дані витяги підтверджують суму заборгованості, що була відступлена їм первісним кредитором ПАТ «ВТБ Банк». Окрім того, представник позивача вказав, що після закриття кредиту ОСОБА_1 мав отримати від банку довідку про відсутність заборгованості. Отже, ОСОБА_1 не було спростовано існування заборгованості за кредитним договором №R2B від 23.04.2013 року. Щодо посилань відповідача на пропуски строку позовної давності, представник позивача зазначив, що згідно з п. 3.2 Кредитного договору №R2В, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 , сторони погодили, що позичальник зобов`язаний повернути Кредит у повному обсязі 23.04.2020 року, таким чином строк позовної давності має обраховуватися з 24.04.2020 року. При цьому представник позивача посилалася на Закон України від 30 березня 2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Тобто звернувшись із позовною заявою до суду 21.04.2023 року Позивачем не було порушено строків позовної даності. Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що жодних згод на відступлення прав вимоги за кредитним договором він не надавав, посилаючись на ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», представник зазначив, що зміни, які вносилися до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», то лише з 06 вересня 2021 року даний Закон було доповнено статтею 92. При цьому представник позивача, звернула увагу, що 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до якого, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Нового кредитора до ОСОБА_1 за Кредитним договором №R2B від 23.04.2013 року. Та в подальшому, 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право Нового кредитора до Відповідача за Кредитним договором №R2B від 23.04.2013 року. Отже, відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором щодо боржника ОСОБА_1 відбулося цілком законно, без порушення будь-яких норм чинного на той час законодавства, тому сторона позивача вважає, що відповідач безпідставно посилається на норму, яка на час зміни кредиторів не була чинною. Окрім того, відповідно до Кредитного договору №R2B від 23.04.2013 року та Договору застави №R2B-Z1 від 23.04.2013 року ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав за адресою: ( АДРЕСА_2 ). Згідно Указу Президента України від 7 лютого 2019 року № 32/2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» відноситься до території, яка являється тимчасово окупованою. Таким чином, не вбачалося за можливе повідомити Боржника про відступлення прав грошової вимоги. В зв`язку з вищезазначеним, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача Здор Я.О. в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву, якою просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в відзиві просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнає.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 23.04.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R2В у відповідності до якого останній отримав кредит в сумі 100449,00 гривень, зі строком повернення кредитних коштів до 23.04.2020 із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних.

Згідно копії меморіального ордеру №25149 від 23 квітня 2013 року, ПАТ «ВТБ Банк» перерахував на рахунок відповідача суму кредитних коштів у розмірі 100449,00 грн.

Відповідно до п. 3.8 Кредитного договору виконання позичальником зобовьязань за цим договором забезпечується заставою транспортного засобу: марка VOLKSWAGEN, модель - POLO 1.6, тип - легковий седан, 2013 р.в., колір - червоний, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_2 , що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ВРЕР №2 м.Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 20.04.2013 року.

22 червня 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «ВТБ Банк» укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Нового кредитора до відповідача за кредитним договором № R2В.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 до Договору про відступлення права вимоги №220615нв від 22.06.2015 року, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 71674 грн. 79 коп.

В подальшому 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу №29/01/19-1, відповідно якому ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» відступило права вимоги ТОВ "ФК "Прайм Альянс" за кредитним договором №R2В від 23.04.2013 року.

Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019 року, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 71674 грн. 79 коп.

Таким чином ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №R2В від 23.04.2013 року в розмірі 71674 грн. 79 коп.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що первісним кредитором (ПАТ «ВТБ Банк») умови вказаного кредитного договору були виконані належним чином. Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 100449 грн. 00 коп. строком до 23.04.2020 року, зі сплатою процентної ставки за користування кредитом 0,01 % річних.

Відповідачем ОСОБА_1 у добровільному порядку отримані кредитні кошти в повному обсязі не були повернуті кредитору у повному розмірі, в результаті чого утворилась заборгованість.

Щодо посилань ОСОБА_1 про відсутність заборгованості за кредитним договором №R2В від 23.04.2013 року, суд відноситься критично, оскільки зі змісту виписки з сайту «Українське бюро кредитних історій» від 03.06.2013 року вбачається наявна інформація про Договори №9553 від 05.02.2015 року, №О-4 від 26.11.2021 року, №О-4 від 10.09.2021 року, №О-10 від 05.05.2021 року, №9 від 28.02.2021 року, №2714496 від 23.04.2013 року, та №SAMDN7291 від 15.02.2007 року, проте відсутня інформація щодо договору №R2B від 23.04.2013 року.

Як вбачається із розрахунків заборгованості, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Прайм Альянс» за кредитним договором №R2В від 23.04.2013 року у розмірі 12838,99 грн, з яких: 71674,79 грн. - сума основного боргу (тіло кредиту), 3% річних за період 21.04.2020 року по 21.04.2023 рік - 6451,00 грн. та інфляційних збитків за період 05.2020 року по 03.2023 рік - 34713,20 грн.

Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як зазначено у ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За загальним правилом згідно ч. 1 ст.261ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв`язку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку.

У відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності.

Даючи оцінку доводам відповідача в цій частині суд виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18 зробила наступні правові висновки: «Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів».

Згідно з п. 3.2 Кредитного договору №R2В, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 , сторони погодили, що позичальник зобов`язаний повернути Кредит у повному обсязі 23.04.2020 року, при цьому строк позовної давності має обраховуватися з 24.04.2020 року.

Разом з тим, позовна заява ТОВ «ФК «Прайм Альянс» надійшла до суду 27.04.2023 року засобом поштового зв`язку. На конверті, у якому було надіслана вказана позовна заява, знаходиться відбиток календарного штемпеля «Укрпошта» маркувальної машини з датою 21.04.2023 року.

При цьому, позивач у своїх вимогах, посилаючись на п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України стверджує, що починаючи з 12 березня 2020 року (час введення карантину) було продовжено строки позовної давності, а тому просить врахувати дані обставини та стягнути заборгованість в повному обсязі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і тривав по 01 липня 2023 року.

Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України від 17 березня 2020 року №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Крім того, 17 березня 2022 року набув чинності Закон України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану», яким було внесені зміни до ЦК України, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України, які затверджувались Законами України, воєнний стан неодноразово продовжувався та триває на теперішній час.

Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (27.04.2023 року) в Україні діяв правовий режим воєнного стану, а 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, відповідно до п.п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України, підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з її пропуском не має.

Такі правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 21червня 2023 року у справі №727/4133/22,від 21 червня 2023 року у справі №201/11583/21 (провадження№61-811св23), від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 (провадження №61-5238св22).

За таких обставин, позовна вимога про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 71674 грн. 79 коп. підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд звертає увагу на наступне.

У Постанові Верховного Суду від 21.12.2022 року справа № 602/1082/19 провадження № 61-7521св22 зазначено: «У постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення. Право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Як вже зазначалося, відповідно до п. п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в Україні продовжуються строки позовної давності.

Верховний Суд, сформувавши судову практику про застосування позовної давності щодо інфляційних втрат та 3% річних на три останні роки, що передували зверненню до суду, звернув увагу на ретроспективний характер позовної давності у вказаних правовідносинах.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

При цьому, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Відповідно до положень ст.1050 ЦПК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Оскільки остаточною датою повернення кредиту є 23.04.2020 року, то лише після спливу цього строку розпочнеться прострочення виконання грошового зобов`язання і позивач набуде право на стягнення сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Судом встановлено, що сторонами у кредитному договорі №R2В від 23.04.2013 року було обумовлено дату повернення кредиту 23.04.2020 року, а відтак право на стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України у ТОВ «ФК «Прайм Альянс» виникає лише 24.04.2020 року.

В той ж час, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тому суд вважає, що задоволенню підлягає позовна вимога про стягнення трьох процентів річних за період з 24.04.2020 року по 23.02.2022 року, а саме: 71674 грн. 79 коп. х 3 х 671 (кількість днів прострочення) : 365 : 100 = 3952 грн. 91 коп.

Також, задоволенню підлягає позовна вимога про стягнення інфляційних втрат за вказаний період у сумі 12270 грн. 52 коп.

Згідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначено у ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «Прайм Альянс» та їх задоволення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № R2В від 23.04.2013 року в розмірі 87898 грн. 22 коп., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 71674 грн. 79 коп., 3% річних за користування кредитом у розмірі 3952 грн. 91 коп. та інфляційних втрат у розмірі 12270 грн. 52 коп.

Таким чином, позов ТОВ «ФК «Прайм Альянс» щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягає до часткового задоволення.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

За частиною першою ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення №8575 від 21.04.2023 року, під час звернення до суду з позовом ТОВ «ФК «Прайм Альянс» сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн., таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача, судовий збір, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, у сумі 2090,76 грн.=(87898,22 х 2684/112838,99).

Керуючись ст.4,10-13,76-81, 141, 263-265, 268,273,354, 355 ЦПК України, ст.207, 525,526,536, 610, 625, 627-629,638, 1048,1049,1050,1054 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором № R2В від 23.04.2013 року в загальному розмірі 87898 гривень 22 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2090 гривень 76 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://fr.hr.court.gov.ua

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», , р/р № НОМЕР_4 в АТ «Альфа-Банк», МФО №300346, юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 77.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , місце проживання/перебування як внутрішньо-переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя О.М. Мартинова