Справа № 536/482/23
Провадження № 2/536/24/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Баранської Ж.О., за участю секретаря судових засідань Бегми С.А., за участю представника позивача адвоката Марискіної О.О., представника відповідача адвоката Пінчук Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору емфітевзису недійсним та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, де просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір про надання права користування чужими зземельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладений 11 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки площею 3, 0101 га, кадастровий номер :05:000:0061, розташованої на території Ялинцівської сільської ради, який був зареєстрований 08 червня 2013 року державним реєстратором Кременчуцького районного управління юстиції Скрильник В.О., та зобов`язати повернути земельну ділянку ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є власником спірної земельної ділянки та 12 жовтня 2012 року уклала з ПСП «Дніпровські зорі» договір оренди даної земельної ділянки строком на 14 років. Зазначений договір зареєстровано відповідно до діючого на той час законодавства, у Відділі Держкомзему Кременчуцького району Полтавської області. Проте, 24 липня 2020 року після отримання Інформації державного земельного кадастру про право власності та інші речові права на земельну ділянку позивачці стало відомо про те, що її земельна ділянка перебуває у користуванні ПП «Агрофірма Недогарська», а також стало відомо про нібито укладенню нею з ОСОБА_2 11 березня 2013 року договору про надання права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб. Проте такий договір ОСОБА_1 не укладався, не підписувався, умови укладення договору не обговорювались, грошових коштів від ОСОБА_3 вона не отримувала.

За таких обставин, оскільки оспорюваний договір емфітевзису був укладений у період чинності раніше укладеного договору, без вирішення питання про припинення чи розірвання договору, він не відповідає вимогам цивільного законодавства, зокрема вимогам статті 203 ЦК України, та підлягає визнанню недійсним.

28 березня 2023 року суддею постановлено ухвалу про залишення позову ОСОБА_1 без руху та надано строк для усунення встановлених недоліків.

31 березня 2023 року суддею постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

04 травня 2023 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача на позов, де остання просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне. Так, ОСОБА_1 особисто укладала оспорюваний договір та отримала при підписанні договору одноразову грошову виплату в сумі 22500 грн., інших виплат договір не передбачає. Також, договір бу належним чином зареєстрований у Державному реєстрі речових прав і на момент проведення його державної реєстрації будь-які записи про раніше укладені договору, предметом яких була спірна земельна ділянка, у Реєстрі були відсутні. Від моменту проведення державної реєстрації договору відповідач ОСОБА_2 фактично почав користуватись земельною ділянкою, користується нею і по даний час на протязі тривалого періоду часу.

Окрім того, позивачкою не надано доказів на підтвердження факту дійсності попереднього договору оренди землі з ПСП «Дніпровські зорі» на момент укладення оспорюваного договору та отримання орендної плати за вказаним договором.

15 серпня 2023 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

09 травня 2024 року судом постановлено ухвалу про повернення до стадії підготовчого провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Департамент державної реєстрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради.

26 червня 2024 року судом постановлено ухвалу про витребування від Департаменту державної реєстрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради належним чином засвідченої копії реєстраційної справи про проведення державної реєстрації договору емфітевзису від 15 червня 2013 року.

30 липня 2024 року на адресу суду надійшов лист від директора Департаменту державної реєстрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за вих. № 17-15/430 від 29 липня 2024 року, де повідомлено про неможливість виконання ухвали суду про витребування доказів, у зв`язку з тим, що Департамент не є зберігачем відповідної реєстраційної справи.

07 серпня 2024 року судом постановлено ухвалу про витребування від Кременчуцької районної (військової) адміністрації належним чином засвідченої копії реєстраційної справи про проведення державної реєстрації договору емфітевзису від 15 червня 2013 року.

11 лютого 2025 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

09 квітня 2025 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача про застосування строку позовної давності, де остання посилаючись на обізнаність ОСОБА_1 про укладення 11 березня 2013 року оспорюваного договору, просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску встановленого законом строку позовної давності.

Представник позивача адвокат Марискіна О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з наведених у позовній заяві підстав, просить суд позов задовольнити повністю. Щодо строку позовної давності, то вказала, що про факт укладення договору емфітевзису її довірительниці ОСОБА_1 стало відомо лише 24 липня 2020 року після отримання відповідної інформації з Державного реєстру, де міститься запис про реєстрацію цього договору. При цьому, до суду позивачка звернулась 20 березня 2023 року, тобто у межах строку позовної давності. Щодо самого факту укладення договору емфітевзису, то представник вказала, що ОСОБА_1 його не підписувала та не була обізнана з його змістом, проте і позовна вимога заявлена з підстав саме невідповідності оспорюваного договору вимогам цивільного законодавства, а саме, укладення договору під час чинності раніше укладеного правочину щодо цієї ж земельної ділянки, що є окремою підставою для визнання договору недійсним.

Представники третіх осіб ПП «Дніпровські зорі», ПП «Агрофірма Недогарська» в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи Департаменту державної реєстрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Вислухавши представника позивача Марискіну О.О., представника відповідача Пінчук Ю.В., дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 077090, ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 3, 0101 га з кадастровим номером :05:000:0061 на території Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

12 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ПСП «Дніпровські зорі», як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки б/н, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0061, загальною площею 3, 0101 га, яка знаходиться на території Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області; договір укладено строком на 14 років (а.с. 17-19, Т. 1).

12 жовтня 2012 року ОСОБА_1 та ПСП «Дніпровські зорі» в особі директора Сіори В.І., складено акт прийому-передачі земельної ділянки (а.с. 20, Т. 1).

Згідно відмітки на вказаному вище договорі оренди, Договір зареєстрований у відділі Держкомзему в Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25 грудня 2012 року № 02721.

На час підписання ОСОБА_1 та ПСП «Дніпровські зорі» договору оренди землі, а також його державної реєстрації частина четверта статті 124 Земельного кодексу України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

У статті 125 Земельного кодексу України було визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Крім того, частиною 5 статті 126 Земельного кодексу України було передбачено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

З 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі, а тому після 01 січня 2013 року договори оренди землі не підлягали державній реєстрації, а державній реєстрації підлягало право оренди земельної ділянки.

Тобто вказаним Законом України передбачено виключно державну реєстрацію права, а не державну реєстрацію правочинів, яка діяла у цій сфері до 01 січня 2013 року.

Таким чином, у цій справі судом достовірно встановлено, що договір оренди землі № б/н був укладений між ОСОБА_1 та ПСП «Дніпровські зорі», 12 жовтня 2012 року та 25 грудня 2012 року зареєстрований у Відділі Держкомзему в Кременчуцькому районі Полтавської області, і цей договір був чинним, зокрема, станом на 11 березня 2013 року.

Як вбачається з довідки ПСП «Дніпровські зорі» № 141 від 13 листопада 2012 року, ОСОБА_1 здає в оренду земельну ділянку площею 3, 0101 га ПСП «Дніпровські зорі», за 2012 рік нараховано і виплачено орендну плату в сумі 1500 грн. (а.с. 14, Т. 1).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів, у другому кварталі 2013 року ОСОБА_1 отримала дохід від надання майна в лізинг від ПСП «Дніпровські зорі» в сумі 2500 грн. (а.с. 21, Т. 1).

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 829/15-22 від 08 лютого 2022 року на адвокатський запит ОСОБА_4 , станом на 01 січня 2013 року у відділі відсутня інформація про наявність (відсутність)) реєстрації додаткової угоди про припинення дії договору оренди земельної ділянки, що укладався між ОСОБА_1 та ПСП «Дніпровські зорі», зареєстрований 25 грудня 2012 року (а.с. 7, Т. 1).

11 березня 2013 року між ОСОБА_1 , як власником, та ОСОБА_2 , як землекористувачем, було укладено договір про надання права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (а.с. 11-13, Т. 1).

Згідно вказаного вище договору, Власник передав Землекористувачу строком на 50 років право користування належними йому земельними ділянками для сільськогосподарських потреб:

-Площею 3, 0101 га, що розташована на території Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:000:0061;

-Площею 0, 1800 га, що розташована на території Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :06:000:0061.

Як вбачається з пунктів 2.1 та 2.3 вказаного вище Договору, його сума складає 25 000 грн, оплата здійснюється у момент підписання договору.

Відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, яка сформована станом на 24 липня 2020 року, земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0061, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3, 0101 га на території Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , щодо вказаної земельної ділянки 08 червня 2013 року за ПП «Агрофірма Недогарська» зареєстровано право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (а.с. 15, Т. 1).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за номером 288820665 від 07 грудня 2021 року, ОСОБА_1 , в тому числі, на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0061 площею 0, 18 га, а також земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0061 площею 3, 0101 га, і щодо вказаних земельних ділянок 08 червня 2013 року державним реєстратором Скрильник В.О. внесено записи про право користування ПП «Агрофірма Недогарська» земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (а.с. 8-9, Т. 1).

Як вбачається із вказаної вище Інформації, підставою для проведення державної реєстрації іншого речового права стали договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) б/н від 11 березня 2013 року, рішення засновника про формування статутного капіталу ПП «Агрофірма Недогарська», акт приймання-передачі прав користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб до статутного капіталу ПП «Агрофірма Недогарська».

Таким чином, у даній справі судом достовірно встановлено, що станом на день укладання оспорюваного позивачкою ОСОБА_1 договору про надання права на користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), тобто на 11 березня 2013 року, щодо тієї ж земельної ділянки чинним був договір оренди землі б/н від 12 жовтня 2012 року, що укладався позивачкою з ПСП «Дніпровські зорі».

Положеннями ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України одним із способів захисту прав громадян на земельні ділянки є визнання угоди недійсною.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У свою чергу, частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно правових висновків, що викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 квітня 2023 року по справі № 131/1490/20, оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки укладений до закінчення строку дії раніше укладеного сторонами договору оренди землі, що призвело до державної реєстрації права оренди щодо однієї і тієї ж земельної ділянки.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про законність та обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору емфітевзису та зобов`язання повернення земельної ділянки .

Одночасно, представником відповідача подано заяву про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 строку позовної давності, з приводу чого суд зазначає наступне.

Так, положеннями статті 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У даній справі, судом встановлено, що 11 березня 2013 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір про надання права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), у якому у графі підписи сторін проставлено підпис кульковою ручкою від імені ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник позивача вказала, що ОСОБА_1 вказаний договір не підписувала і про його існування їй було не відомо аж до моменту отримання інформації з державних реєстрів 24 липня 2020 року. Також вказала, що позивачка обізнана про її право заявити клопотання про проведення почеркознавчої експертизи з метою перевірки достовірності підпису ОСОБА_1 на договорі, однак таке клопотання не заявлялось у зв`язку зі значною вартістю вказаної експертизи.

Так, положеннями статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зауважує, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження факту неналежності підпису, що міститься на оспорюваному договорі, позивачці ОСОБА_1 і взагалі питання достовірності підпису останньої на договорі позивачкою та її представником не ініціювалось. За таких обставин, доводи представника позивача про необізнаність ОСОБА_1 про оспорюваний договір, розцінюються судом виключно як припущення представника і в даному випадку, за наявності доказів протилежного, суд констатує, що ОСОБА_1 була достовірно обізнана про укладення оспорюваного договору, про що свідчить її підпис у тексті договору.

З урахуванням викладеного, строк позовної давності у даному спорі розпочав свій перебіг саме з дати укладення договору 11 березня 2013 року і завершився, відповідно 11 березня 2016 року, отже станом на день звернення ОСОБА_1 20 березня 2023 року до суду, є таким, що сплинув і підстави для визнання поважними будь-яких причин пропуску такого строку, відсутні. Більш того, сторона позивача з відповідною заявою до суду не зверталась.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене вище, з урахуванням спливу строку позовної давності у даних правовідносинах, про застосування якої заявлено представником відповідача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 5, 10, 13, 76, 77, 80, 81, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору емфітевзису недійсним та повернення земельної ділянки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 28 квітня 2025 року.

СуддяЖ. О. Баранська