Провадження № 6/204/81/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі заяву представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, -

У С Т А Н О В И В:

10 квітня 2025 року представник АТ «КБ «Приватбанк» Провоторов Ю.В. звернувся до суду із заявою про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню та зупинення виконавчих проваджень до розгляду даної заяви.

В обґрунтування заяви, зазначено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до АТ «КБ «Приватбанк» задоволено та стягнуто з АТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 безпідставно списані кошти у сумі 43500 гривень 18 копійок. Вирішено питання розподілу судових витрат. Стверджує, що АТ КБ «Приватбанк» виконав рішення суду добровільно, перерахувавши на кредитний картковий рахунок (з якого були вкрадені кредитні кошти) ОСОБА_2 грошові кошти, які були вкрадені не встановленими особами (шахраями), а саме, було перераховано 12 листопада 2024 року 43 422 гривні 30 копійки на карту № НОМЕР_1 ; 14 листопада 2024 року 49 гривень 42 копійки та 28 листопада 2024 року 105 гривень та 77 гривень 88 копійок на карту № НОМЕР_2 . Вказує, що в подальшому Банк дізнався про відкрите виконавче провадження про примусове виконання рішення суду по справі № 204/14348/23 та направив до Печерського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) докази добровільного виконання рішення суду по справі № 204/14348/23, у зв`язку з чим виконавче провадження було закрито. Однак, ОСОБА_2 не погодилась із виконанням рішення суду, бо хоче щоб банк повернув стягнуті кошти за рішенням суду не на кредитний рахунок (з якого були викрадені кредитні кошти), а на інший для платежів, у зв`язку з чим, подала скаргу на дії заступника начальника відділу Печерського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2024 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 05 грудня 2024 року у виконавчих провадженнях ВП № 76510156, ВП № 76509629, ВП № 76509421, винесені заступником начальника відділу Печерського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. та зобов`язано її усунути порушення шляхом відновлення цих виконавчих проваджень. Вказує, що АТ «КБ «Приватбанк» вважає, що виконав рішення суду добровільно, перерахувавши на кредитний картковий рахунок (з якого були вкрадені кредитні кошти) ОСОБА_2 грошові кошти, які були вкрадені не встановленими особами (шахраями). Тому, 08 січня 2025 року АТ «КБ «Приватбанк» звернувся до суду із заявою до суду про роз`яснення рішення від 30 квітня 2024 року по справі № 204/14348/23. Вказує, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2025 року заява Банку про роз`яснення рішення суду була залишена без задоволення, оскільки суд дійшов висновку, що Банком рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року у справі 204/14348/23, в частині стягнення на користь ОСОБА_2 кредитних коштів у сумі 43500 гривень 18 копійок виконано. Не зважаючи на вищенаведені висновки суду викладені в ухвалі від 04 квітня 2025 року Печерський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконання ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2024 року відновив виконавчі проваджень ВП № 76510156, ВП № 76509629, ВП № 76509421 про стягнення з банку коштів за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року у справі № 204/14348/23. Стверджує, що 09 квітня 2025 року до АТ «КБ «Приватбанк» надійшла вимога Печерського відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року у справі № 204/14348/23 та сплати боргу за виконавчими листами по ВП № 76509421 у сумі 43500 гривень 18 копійок, по ВП № 76510156 5000 гривень та по ВП № 76509629 2000 гривень. Вказує, що враховуючи податкове законодавство України, Банк виконав рішення суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в повному обсязі, а саме, Банк 12 листопада 2024 року перерахував на карту № НОМЕР_2 , рахунок ( НОМЕР_3 ) грошові кошти у розмірі 5635 гривень, виходячи із розрахунку: 7000 гривень зменшено на суму ПДФО - 1260 гривень та військовий збір 105 гривень, що підтверджується платіжними інструкціями. Зазначає, що оскільки до АТ «КБ «Приватбанк» вже надійшла вимога Печерського відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року у справі № 204/14348/23, Банк прохає суд про зупинку стягнення у виконавчих провадження ВП № 76509421, ВП № 76510156, ВП № 76509629 на підставі п. 3 ст. 432 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Провоторов Ю.В. клопотання про зупинення виконавчих провадження підтримав, прохав суд його задовольнити, обґрунтування надав аналогічні тексту заяви.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд заяви за її відсутності, з наданням можливості її представнику взяти участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ, а в разі неможливості проведення ВКЗ, то відкласти розгляд заяви.

Представниця позивачки ОСОБА_2 адвокатка Шеремет М.О., не дивлячись на задоволення судом її клопотання про ВКЗ, в судове засідання не з`явилася, через те що перебуває поза межами свого офісу, про що повідомила секретаря судового засідання засобами телефонного зв`язку.

Вивчивши заяву в частині вимог про зупинення виконавчих проваджень, заслухавши пояснення представника АТ «КБ «Приватбанк» Провоторова Ю.В., дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви в цій частині, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до відповідача АТ «КБ «Приватбанк» про повернення безпідставно списаних грошових коштів (том 1, а. с. 1-5,189-190).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до АТ «КБ Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних грошових коштів. Стягнуто з АТ «КБ Приватбанк» на користь ОСОБА_2 безпідставно списані кошти у сумі 43500 гривень 18 копійок. Вирішено питання розподілу судових витрат (том 2, а. с. 49-54).

17 травня 2024 року судом у справі ухвалено додаткове рішення (том 2, а. с. 72-73), яким з АТ «КБ «Приватбанк» стягнуто на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 20000 гривень.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року апеляційну скаргу АТ «КБ «Приватбанк» залишено без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року, без змін (том 2, а. с. 134-144).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року апеляційну скаргу АТ «КБ «Приватбанк» задоволено частково, додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2024 року, змінено в частині розміру стягнутих з АТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу з 20000 гривень до 5000 гривень (том 2, а. с. 145-150).

02 жовтня 2024 року додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду стягнуто з АТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу, надану у Дніпровському апеляційному суді у розмірі 2000 гривень (том 2, а. с. 175-182).

08 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до АТ «КБ «Приватбанк» із заявою про виконання вищевказаного рішення суду (том 3, а. с. 14).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2024 року (том 2, а. с. 200-203), задоволено частково скаргу ОСОБА_2 на дії заступника начальника відділу Печерського ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. по цивільній справі № 204/14348/23. Визнано неправомірними дії заступника начальника відділу Печерського ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. щодо винесення постанов про закінчення виконавчого провадження від 05 грудня 2024 року у виконавчих провадженнях ВП №№ 76510156, 76509629, 76509421. Скасовано постанови заступника начальника відділу Печерського ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. про закінчення виконавчого провадження від 05 грудня 2024 року у виконавчих провадженнях ВП №№ 76510156, 76509629, 76509421. Зобов`язано заступника начальника відділу Печерського ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. усунути порушення шляхом відновлення виконавчих проваджень ВП №№ 76510156, 76509629, 76509421.

08 січня 2025 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача АТ «КБ «Приватбанк» - адвоката Провоторова Ю.В. про роз`яснення судового рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/14348/23 від 30 квітня 2024 року (том 2, а. с. 190-194).

Ухвалою суду від 04 лютого 2025 року у роз`яснені АТ «КП «Приватбанк» вищевказаного рішення відмовлено (том 3, а. с. 219-221), зокрема з тих підстав, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року у справі 204/14348/23, в частині стягнення на користь ОСОБА_2 кредитних коштів у сумі 43500 гривень 18 копійок (43422,3+77,88) виконано.

З платіжних інструкцій № 57947, 57976 та 57948 від 09 квітня 2025 року вбачається, що Печерським ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виставлено АТ «КБ «Приватбанк» рахунки відповідно у виконавчому провадженні ВП № 76509629 на суму відповідно 1895 гривень, у ВП № 76509421 на суму 43422 гривні 30 копійок та у ВП № 76510156 на суму 5000 гривень, за виконавчим листом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 204/14348/23 від 16 жовтня 2024 року

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Приписами ч. 3 ст. 432 ЦПК України передбачено, що до розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Нормами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої Радою Європи 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, усталеною практикою Європейського суду з прав людини визначено наступне: право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення по справі Bellet v. France (Белле проти Франції), § 38).

Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення по справам Bellet v. France (Белле проти Франції), § 36 та Nunes Dias v. Portugal (Нун`єш Діаш проти Португалії).

Правила, які регламентують етапи і терміни подачі заяви на судовий розгляд спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і відповідність нормам, а саме, принципу правової визначеності про що зазначено у рішенні по справі Кан`єте де Гоньі проти Іспанії. Враховуючи вищезазначене, правила, що стосуються предмета спору чи застосування цих правил, не повинні перешкоджати сторонам у отриманні доступного судового захисту, про що ЄСПЛ вказав у своєму рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії та Звольський та Звольстка проти Чехії.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України», і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням вимог статті 6 Конвенції про права людини.

Вказана практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що при розгляді справ судами необхідним є брати до уваги усі доводи та пояснення сторін справи, які мають значення для вирішення відповідного спору, з метою досягнення мети створення та функціонування судової влади - визначення правомірного механізму регулювання будь-якої суперечки із встановленням істинності правовідносин та факту легітимності або нелегітимності дій кожного із учасників спору, із подальшим Гарантуванням прагнення до забезпечення прав та законних інтересів, окрім сторін спору, і будь-яких третіх осіб. Тобто, результатом правосуддя та справедливого рішення у справі як зовнішньої форми вираження правосуддя не може бути порушення прав будь-яких осіб.

У свою чергу, відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Крім того, положеннями ч. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Згідно з вимогами ст. 1 Першого протоколу Конвенції про права людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі «Маркс проти Бельгії», в рішення у якій суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

У рішенні по справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав.

Рішенням у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії» Європейським судом встановлено, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року, при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що судом в ухвалі суду від 04 лютого 2025 року у справі № 204/14348/23, з-поміж іншого, було встановлено, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року у справі 204/14348/23, в частині стягнення на користь ОСОБА_2 кредитних коштів у сумі 43500 гривень 18 копійок (43422,3+77,88) банком виконано, суд доходить висновку про те, що заява в частині зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП № 76509421 про стягнення з АТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 безпідставно списаних кредитних коштів у сумі 43500 гривень 18 копійок є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства, тому підлягає задоволенню, шляхом зупинення стягнення розпочатого на підставі виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 204/14348/23, виданого 16 жовтня 2024 року, в частині стягнення з АТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 безпідставно списаних коштів у сумі 43500 гривень 18 копійок.

В той же час, суд зазначає, що АТ «КБ «Приватбанк» не надано суду жодних доказів виконання вимог вищевказаного рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу (5000 та 2000), за якими відкриті ВП № 76510156 та ВП № 76509629, а відтак суд доходить висновку, що заявлені вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підтвердженими належними, достатніми та допустимими доказами, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 260, 261, 432 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа задовольнити частково.

До розгляду заяви представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Провоторова Юрія Васильовича про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню у справі № 204/14348/23, зупинити стягнення, розпочате на підставі виконавчого листа № 204/14348/23, виданого 16 жовтня 2024 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, в частині стягнення з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 безпідставно списаних кредитних коштів у сумі 43500 гривень 18 копійок.

В іншій частині цієї заяви відмовити.

Ухвала суду апеляційному оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно у порядку, визначеному ч. 1 ст. 261 ЦПК України.

Суддя А.І. Приваліхіна