Справа № 128/874/25

РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2025 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі

головуючого судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Дусанюк Н.О.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 13.03.2025 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що «18.06.2022 вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі ОСОБА_2 . Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місяць тому відповідач залишив місце їхнього спільного проживання та припинив надавати їй та дитині допомогу. Вона знаходиться у декреті до досягнення дитиною трьох років і не має джерел утримання. Відповідач навмисно ухиляється від своїх обов`язків щодо утримання її та дитини. Вважає, що сума у розмірі 5000,00 грн буде достатньою, оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2025 році складає 3028,00 грн, проте з урахуванням інфляції та росту цін на споживчі товари вона визначає суму у розмірі 5000,00 грн. Крім того, вважає, що сума у розмірі 4000,00 грн буде також достатньою для утримання дитини, враховуючи прожитковий мінімум, витрати на спеціальне харчування для дитини, ліки та розвиваючі засоби. Тому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дружини в розмірі 5000,00 грн, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі до суду позову і до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 4000,00 грн до досягнення ним повноліття».

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 24.03.2025 відкрив провадження у справі та призначив судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

01.04.2025 відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що «він частково погоджується із вимогами щодо стягнення аліментів на утримання дитини, хоч він і надає добровільно допомогу дитині, проте він не згоден, що позивач визначила розмір аліментів на своє утримання в сумі 5000 грн, оскільки це перевищує прожитковий мінімум. Крім того, він отримує невелику заробітну плату, з якої не можна вираховувати більше, ніж 50% за чинним законодавством. Таким чином, просить зважити на його доводи та зменшити суму на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років з 5000 грн до 2000 грн».

У судове засідання 24.04.2025 учасники справи не з`явилися, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1 попередньо подала до суду заяву, у якій просить провести розгляд справи за її відсутності, оскільки доглядає за малолітнім сином та не може прибути в суд, позов підтримує, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 попередньо подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, врахувати його доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо позовної вимоги сплати аліментів на утримання дружини заперечує, а на утримання дитини не заперечує.

У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 24.04.2025 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 18 червня 2022 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.06.2022 (а.с. 8).

Від шлюбу сторони по справі мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04.04.2023 (а.с. 11).

Згідно з копією довідки про доходи ОСОБА_2 від 31.03.2025, загальна сума доходу за період з 01.10.2024 до 28.02.2025 складає 103307,56 грн (а.с. 26).

На підтвердження надання коштів позивачу ОСОБА_1 у добровільному порядку до відзиву на позовну заяву відповідачем ОСОБА_2 долучено довідку «Рух коштів по картці» від 28.03.2025 (а.с. 27-32).

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частинами першою-другою статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 і набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції).

У частинах першій-другій статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Так, при визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка є здоровою; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатного віку. Будь-які докази, що за станом здоров`я відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, відсутні.

У частині четвертій статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги у частині стягнення аліментів на утримання дитини визнає у повному обсязі, не оспорює ті обставини, що їхня дитина на даний час проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, а він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі, визначеному позивачем.

Визнання відповідачем позову в певній частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, аналізуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 у частині стягнення аліментів на утримання дитини слід задовольнити.

Згідно з частинами другою, четвертою, шостою статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Отже, аналіз вказаних положень передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Право на отримання аліментів на утримання дружини виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Згідно зі ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.05.2020 (справа №712/4702/19), право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу.

Вирішуючи заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 5000,00 грн, суд враховує, що позивач потребує матеріальної допомоги, що, у свою чергу, є обов`язком відповідача відповідно до ст. 84 СК України, так як на даний час позивач не працює, дитина, яка не досягла трирічного віку, проживає разом із нею.

Водночас суд вважає, що у даному випадку необхідним та справедливим розміром аліментів на утримання дружини буде 2000,00 грн, враховуючи ті обставини, що позивачем також заявлено вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини до її повноліття, та те, що позивач не обґрунтувала і не надала суду доказів можливості у відповідача ОСОБА_2 сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 у частині стягнення аліментів на утримання дружини слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів 13.03.2025.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Керуючись статтями 75, 79, 80, 84, 141, 180-183, 191 СК України, статтями 4, 76-80, 211, 247, 259, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000 (чотирьох тисяч) грн, щомісячно, починаючи стягнення з 13 березня 2025 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на її утримання в розмірі 2000 (двох тисяч) грн, щомісячно, починаючи стягнення з 13 березня 2025 року, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення 24.04.2025.

СУДДЯ