УХВАЛА

25 квітня 2025 року місто Київ

Справа № 376/2336/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9358/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Желепи О.В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Білоцерківської районної державної (військової) адміністрації Київської області на додаткове рішення Сквирського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року (ухвалено у складі судді Коваленка О.М.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: Сквирська міська рада, про стягнення заборгованості по заробітній платі

ВСТАНОВИВ

Сквирський районний суд Київської області додатковим рішенням від 20 грудня 2022 року доповнив третій та четвертий абзаци резолютивної частини рішення Сквирського районного суду Київської області від 23 серпня 2022 року. Зокрема, стягнув з Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 розмір середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку у розмірі 175 364,64 грн.

На вказане додаткове рішення суду 14 березня 2025 року представник Білоцерківської районної державної (військової) адміністрації Київської області - Щепанська Д.В. направила поштовим зв`язком апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, яка надійшла до суду 18 березня 2025 року.

Київський апеляційний суд ухвалою від 07 квітня 2025 року визнав неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження додаткового рішення Сквирського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року, вказані Білоцерківською районною державною (військовою) адміністрацією Київської області. Апеляційну скаргу Білоцерківської районної державної (військової) адміністрації Київської області на додаткове рішення Сквирського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року - залишив без руху, надавши строк для усунення недоліків не більше 10-ти днів з дати отримання ухвали. Недоліки необхідно було усунути шляхом:

1) подання апеляційному суду апеляційної скарги в новій редакції із зазначення відомостей про наявність або відсутність у скаржника електронного кабінету із наданням копії апеляційної скарги в новій редакції для інших учасників справи;

2) подання апеляційному суду заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження додаткового рішення Сквирського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року.

Скаржника попереджено, що якщо протягом зазначеного судом строку не подасть заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або вказані ним підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, йому буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

16 квітня 2025 року, у строк визначений ухвалою суду, скаржник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу в новій редакції.

Указане клопотання надійшло на адресу суду 22 квітня 2025 року та передано судді-доповідачу 23 квітня 2025 року.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу суддів від 25 квітня 2025 року суддів Мазурик О.Ф. та Сушко Л.П. замінено на суддів Поліщук Н.В., Соколову В.В. відповідно.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про визнання вказаних скаржником причин пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними та відмову у відкритті апеляційного провадження у справі з огляду на таке.

Визнаючи неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження додаткового рішення Сквирського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року, у первинно поданому клопотанні про його поновлення (скаржник не був повідомлений про розгляд питання про ухвалення додаткового рішення, у Єдиному державному реєстрі судових рішень оскаржуване додаткове рішення оприлюднено 19 січня 2023 року, однак його копія скаржнику не надсилалася та ним не отримувалася. 29 травня 2023 року скаржник вже подавав апеляційну скаргу, проте 11 липня 2023 року вона була повернута апеляційним судом), колегія суддів встановила та виходила із того, що:

- первинно, апеляційна скарга була подана 20 травня 2023 року (із пропуском строку на апеляційне оскарження), проте повернута ухвалою Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року, повторно апеляційна скарга була подана 28 березня 2025 року, тобто більше ніж через 1,5 року з дня постановлення ухвали про повернення первинно поданої апеляційної скарги;

- скаржник недобросовісно замовчує обставину, коли саме він отримав ухвалу Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року про повернення первинно поданої апеляційної скарги та не вказує будь-яких обставин, що перешкоджали йому повторно подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про повернення йому первинно поданої апеляційної скарги;

- ухвала Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року про повернення апеляційної скарги оприлюднена в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень 17 липня 2023 року, а тому скаржник, який із розумним інтервалом цікавився б про результати відомого йому судового провадження, міг би повторно подати апеляційну скаргу у коротший строк.

Суд звертав увагу скаржника на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 про те, що «процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження, у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення з апеляційною скаргою відбулося в межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулося в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення із апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, та не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами».

У повторному клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник додатково вказує, що при поданні апеляційної скарги вперше, ним було в повному обсязі та з дотриманням вимог чинного законодавства сплачено судовий збір, а Київський апеляційний суд постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги затягнув час та порушив право скаржника на апеляційне оскарження рішення.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не виконав вимоги статті 272 ЦПК України та не направив скаржнику оскаржуване рішення.

Посилається на введений в Україні воєнний стан, рішення Ради суддів України від 24.02.2022 та рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022, вказуючи, що процесуальні строки, по можливості, продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану.

Колегія суддів зауважує, що мотиви апеляційного суду щодо визнання неповажними вказаних скаржником у першому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, скаржником не спростовані.

Так, скаржник не повідомляє дату, коли він отримав ухвалу Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року про повернення його першої апеляційної скарги. Натомість скаржник вважає, що постановляючи відповідну ухвалу, апеляційний суд затягнув час та порушив його право на апеляційне оскарження. Такі доводи скаржника є недобросовісними та неспроможними, оскільки саме він протягом більш як півтора року після повернення його апеляційної скарги не вчиняв жодних дій для усунення виявлених апеляційним судом при поверненні скарги недоліків та повторного подання апеляційної скарги з усуненими недоліками, а також не оскаржив ухвалу апеляційного суду про повернення його скарги, тобто погодився із мотивами апеляційного суду щодо її повернення.

Також скаржник не вказав жодних обставин, що перешкоджали йому повторно подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про повернення йому первинно поданої апеляційної скарги. Посилання скаржника на введений в Україні воєнний стан є неспроможними та безпідставними, оскільки він не вказує, яким саме чином ці обставини вплинули на неможливість протягом майже двох років з дня, коли йому вже було достовірно відомо про наявність додаткового рішення суду першої інстанції, а саме з 20 травня 2023 року (дата подання першої апеляційної скарги), до дня, коли він вдруге подав апеляційну скаргу - 14 березня 2025 року, подати таку скаргу.Такий нічим необґрунтований тривалий строк між поданням апеляційних скарг свідчить про недобросовісне використання скаржником належних йому процесуальних прав.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України передбачено, що, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Отже, процесуальним законом запроваджено оціночні параметри визначення обґрунтованості причин пропуску процесуального строку. При цьому, не існує іншого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з підготовкою звернення до суду тощо.

Положеннями ст. ст. 12,81 ЦПК України унормовано, зокрема, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В силу наведених вимог, особа, яка заявляє клопотання про поновлення встановленого законом процесуального строку повинна надати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

До таких висновків дійшов, зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 140/13772/21.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» зазначено: «право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.»

Посилання представника відповідача в заяві про усунення недоліків, як на поважну підставу пропуску строку на апеляційне оскарження, на те, що суд першої інстанції в порушення ч. 7 ст. 272 ЦПК України не виконав свого обов`язку щодо вручення останньому копії оскаржуваного рішення та в матеріалах справи відсутні відомості про таке вручення, а оприлюднення рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, апеляційний суд відхиляє з підстав, викладених вище, зокрема обізнаність скаржника із оскаржуваним рішенням вже станом на травень 2023 року.

Виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової (юридичної) визначеності, викладені в клопотанні обставини також не можуть вважатися поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим виявлені в апеляційній скарзі і зазначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 07 квітня 2025 року недоліки скаржником не є усунутими.

Суд вважає, що навіть за відсутності доказу вручення оскаржуваного рішення, з огляду на вищезазначені обставини, строк для оскарження не може бути поновленим з причин, зазначених в клопотанні скаржника про усунення недоліків апеляційної скарги.

Законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідної заяви (клопотання) скаржника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким він користується, виходячи із поважності причин пропуску строку. Норма про можливість поновлення процесуальних строків може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Можливість поновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

При цьому ЦПК України не пов`язує право суду визнати поважною причину пропуску процесуального строку з вичерпним колом обставин, що його спричинили. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування заяви (клопотання) про його поновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

До аналогічних висновків дійшов Верховний суд у постанові від 8 квітня 2024 року у справі № 752/8449/20.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Оскільки наведені скаржником причини пропуску строку в клопотанні про усунення недоліків суд визнає неповажними, а також з метою дотримання принципу юридичної визначеності та з метою не допущення порушення прав інших учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Білоцерківської районної державної (військової) адміністрації Київської області на додаткове рішення Сквирського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Білоцерківської районної державної (військової) адміністрації Київської області на додаткове рішення Сквирського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова