УХВАЛА

24 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 2-2238/2007

провадження № 61-5118ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Трунов Юрій Анатолійович, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2008 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2010 року у справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Трунов Ю. А., подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2008 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2010 року в указаній справі.

Разом із касаційною скаргою було подане клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень, яке обґрунтоване тим, що: ухвала Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2010 року не була вручена відповідачці в день проголошення, так як вона не приймала участі в розгляді справи; веденням справи відповідачки займався адвокат, який в подальшому і отримав примірник оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції; ОСОБА_1 постійно та безперервно проживає за межами території України; відповідачка не обізнана з процесуальними нормами, оскільки вона не є фахівцем в галузі права; відповідачка була впевнена, що касаційна скарга у справі вже була подана, так як з представником погоджувався такий план дій по справі; наприкінці березня 2025 року ОСОБА_1 випадково стало відомо про наявність виконавчих проваджень, відкритих на підставі рішення суду, про яке раніше не було їй відомо. Крім того вважає, що у даному випадку мають місце виключні обставини, а саме: рішення апеляційного суду було ухвалене щодо особи, яка не була особисто повідомлена про розгляд справи, не була залучена до участі в ній та дізналася про його наслідки лише після початку виконавчих проваджень. Це об`єктивно унеможливило реалізацію відповідачкою свого процесуального права на касаційне оскарження у встановлений законом строк.

У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких підстав.

У статті 55 Конституції України зазначено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що:

«одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року)»;

«складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року)»;

«праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року)».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) вказано, що: «загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій».

Згідно з вимогами частини третьої статті 394 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Передбачений статтею 394 ЦПК України строк є присічним (преклюзивним), який не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, за винятком випадків неповідомлення особи про розгляд справи та виникнення обставин непереборної сили.

У наведеній ситуації з метою вирішення процесуального питання допуску до касаційного оскарження судових рішень суд касаційної інстанції враховує, оцінює та перевіряє наведені заявником виняткові обставини, які зумовили тривалий пропуск строку звернення з касаційною скаргою, тобто ті обставини, які визначені виключно у частині третій статті 394 ЦПК України.

У постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що «особою, не повідомленою про розгляд справи», не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або відповідного судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої було відкрито судове провадження.

До касаційної скарги заявником долучено копії рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2008 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2010 року.

Із судових рішень у цій справі убачається, що:

«відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, пояснила, що не змогла виконати умови договору у зв`язку із змінами, що виникли в її матеріальному становищі, та пояснила, що з дозволу банку здійснить продаж предмета застави та сплатить заборгованість»;

«розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2008 року у цивільній справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.»;

«В апеляційній скарзі відповідач просить змінити рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2008 р. ,…»;

Враховуючи те, що ОСОБА_1 особисто приймала участь у судових засіданнях у суді першої інстанції та надавала суду пояснення, оскаржувала в апеляційному порядку рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2008 року, тому заявниця (яка була ініціатором апеляційного перегляду) була обізнана про розгляд даної справи, що виключає наявність винятку, передбаченого пунктом 1 частини третьої статті 394 ЦПК України.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень не містить посилань на обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 394 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність та відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, наведеній, зокрема в його рішенні «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року та інших.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана після одного року з дня складення повного тексту оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції, а виключні обставини, передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України, відсутні, у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою належить відмовити.

Керуючись статтею 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Трунов Юрій Анатолійович, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2008 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2010 року у справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов