Справа № 201/4904/25
Провадження № 2-з/201/79/2025
УХВАЛА

про забезпечення позову

24 квітня 2025 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши заяву прокурора - заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області Гречки Елли Анатоліївни в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій областіпо цивільній справі за позовом прокурора - заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області Гречки Елли Анатоліївни в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій областідо ОСОБА_1 про примусове припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації, визнання права власності за державою,

ВСТАНОВИВ:

23.04.2025 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява прокурора - заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області Гречки Елли Анатоліївни в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій областідо ОСОБА_1 про примусове припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації, визнання права власності за державою.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Наумову О.С.

24.04.2025 прокурором - заступником керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області Гречкою Е.А. в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій областіподана заява про забезпечення позову, в якій прокурор просить суд забезпечити позов шляхом:

накладення арешту на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:008:1558, площею 0,0564 га, яка розташована по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23), власником якої є громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

заборони ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:008:1558, площею 0,0564 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача посилається на те, що Маріупольською окружною прокуратурою за результатами вивчення стану законності у сфері розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення розташованими на території Маріупольської міської територіальної громади Маріупольського району Донецької області, встановлено порушення ОСОБА_1 вимог земельного законодавства.

Встановлено, що згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 16.11.2015 за громадянкою російської федерації ОСОБА_1 державним реєстратором Першої Маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М. зареєстроване право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:008:1558, площею 0,0564 га із цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, яка розташована по АДРЕСА_1 (на теперішній час Маріупольська територіальна громада Маріупольського району Донецької області) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 23).

Вказану державну реєстрацію здійснено на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки, серія та номер 8-1160, виданого 16.11.2015 державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори.

Власником зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є громадянкою російської федерації (посвідка на постійне проживання серія та номер: НОМЕР_2 видана СГІРФО Приморського РВ Маріупольського ГУ ГУМВС України в Донецькій області від 24 липня 2008 року).

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про земельну ділянку, а також інформація про її власників (користувачів) відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відображаються в Поземельній книзі, яка є документом Державного земельного кадастру.

Згідно з даними Поземельної книги щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:1558, яку відкрито Державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у м. Маріуполі Донецької області 04.11.2015, у розділі 1 «Земельна Ділянка. Загальні відомості» (запис від 04.11.2015 №001) зазначено, що: земельна ділянка розташована в АДРЕСА_1 ; відноситься до земель сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського господарства; площа 0,0564 га. У розділі 3 «Земельна ділянка. Право власності, постійного користування запис про виникнення права», відкритому 07.12.2015 №006, зазначено, що власником є ОСОБА_1 , графа громадянство не заповнена та у графі документ, що посвідчує особу, вказано: інший документ НОМЕР_2 виданий СГІРФО Приморського РВ Маріупольського ГУМВС України в Донецькій області від 24.07.2008.

Отже, це підтверджує те, що під час внесення інформації до Поземельної книги, ОСОБА_1 не мала громадянства України, не паспортизована паспортом громадянина України, а як громадянка іншої держави мала посвідку на постійне проживання серія НОМЕР_2 від 24.07.2008.

Аналогічна інформація міститься на сайті Державного земельного кадастру в розділі: Відомості про земельну ділянку; відомості про право власності, де зазначено, що ОСОБА_1 є власником спірної земельної ділянки та документ , що посвідчує особу - посвідка на постійне проживання серія НОМЕР_2 від 24.07.2008.

Крім того, відповідно до відкритих даних земельного кадастру України (Публічної кадастрової карти України) станом на вересень 2023 року, земельна ділянка з кадастровим номером :01:008:1558, площею 1,9103 га, відноситься до земель приватної власності; категорія: землі сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського господарства.

Як вбачається з загальних відомостей про земельну ділянку згідно з Державним земельним кадастром, земельна ділянка сформована, віднесена до земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва.

Таким чином, громадянка російської федерації ОСОБА_1 16.11.2015 набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (на теперішній час Маріупольська територіальна громада Маріупольського району Донецької області) та протягом року не виконала покладений на неї обов`язок, передбачений національним законодавством України, тобто не відчужила вказану земельну ділянку.

Зазначений факт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З метою підтвердження зазначених відомостей Маріупольською окружною прокуратурою до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області спрямовано запит від 17.02.2025 № 55/1-1040 ВИХ-24, у відповідь на який Головне управління листом від 06.03.2025 № 1401.3.2-736/14.3-25 повідомило, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області, згідно бази даних ЄІАС УМП ДМС України документована посвідкою на постійне проживання в Україні від 13.12.2016.

Згідно ІП «Реєстрація місця проживання» ЄІАС УМС ДМС України зареєстрованою/знятою з реєстрації місця проживання на території Донецької області, не значиться. З питань оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, набуття громадянства України, ОСОБА_1 не зверталася.

Таким чином, на підставі зазначених вище відомостей у їх сукупності достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації та громадянство України ніколи не набувала. Разом з тим, остання, будучи іноземною громадянкою, у листопаді 2015 року зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно її не відчужила (кінцевий строк сплив 16.11.2016) та досі залишається її власником.

У зв`язку із вказаним, на теперішній час наявні підстави для конфіскації у ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:1558, площею 0,0564 га, шляхом припинення права власності на неї з одночасним визнанням права власності держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 5 статті 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, якою не передбачено набуття іноземними громадянами земель сільськогосподарського призначення.

Водночас для тих випадків, за яких іноземними громадянами все ж набуваються у власність землі сільськогосподарського призначення, частиною 1 статті 145 ЗК України імперативно визначено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 набула на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки, серія та номер 8-1160, виданого 16.11.2015 державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори.

Таким чином, ОСОБА_1 станом на дату набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:1558 була громадянкою російської федерації і до теперішнього часу громадянства України не отримувала.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на даний час як власник має реальну можливість вільно розпоряджатись спірною земельною ділянкою, що, в свою чергу, обумовлює високу вірогідність здійснення її відчуження, зміни конфігурації (об`єднання, поділу) тощо, з метою запобігання вчинення дій, які можуть ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення щодо конфіскації у ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, а також з метою забезпечення належного захисту законних прав і охоронюваних інтересів держави, існує необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:1558, площею 0,0564 га.

Зазначений вид забезпечення не перешкоджатиме ОСОБА_1 і надалі фактично володіти та користуватись спірною земельною ділянкою.

Водночас будь-яке подальше відчуження ОСОБА_1 як громадянкою російської федерації зазначеної земельної ділянки порушуватиме права держави в особі уповноваженого органу на набуття її у власність держави шляхом конфіскації, враховуючи, що на теперішній час особливо в умовах воєнного часу кожна земельна ділянка має використовуватись насамперед для забезпечення продовольчих потреб громадян України.

Ознайомившись із заявою прокурора про забезпечення позову, вважаю за можливе задовольнити її частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006р., єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Так, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в якому просить суд конфіскувати на користь держави земельну ділянку сільськогосподарського призначення громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з кадастровим номером :01:008:1558, площею 0,0564 га із цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23), шляхом припинення права власності, відомості про яке зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 16.11.2015 за № 12057791, та визнання права власності за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (вул. Машинобудівників, буд. 16, м. Краматорськ Донецька обл., поштовий індекс: 84313, ).

Отже, предметом спору єоб`єкт нерухомого майна - земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:008:1558, площею 0,0564 га із цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 149 Цивільного процесуального кодексу України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Подібні висновки викладені Верховним Судом в постановах від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 20.07.2021 у справі №904/1933/21, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20.

Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення боржником дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з кредитором, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18, від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачам.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 зроблено висновки, що ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами."

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Оцінивши, заявлені вимоги застосування заходів забезпечення позову, суд прийшов до висновку, що негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову для відповідача ОСОБА_1 не в повній мірі співмірні з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів. Тому заява підлягає задоволенню частково.

Процесуальний порядок арешту майна полягає у виявленні майна, його опису, опечатуванні та передачі його на зберігання.

Прокурором не обґрунтовано необхідність обрання саме арешту, як виду забезпечення позову, оскільки застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно може призвести до негативних незворотних наслідків для власника цього майна.

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Верховний Суд у постанові від 17 червня 2022 року у справі N 908/2382/21 зазначив, що: "… обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним". Матеріалами справи підтверджується наявність прямого зв`язку між запропонованими позивачем заходами забезпечення позову і предметом позову, існування реальної загрози подальшого відчуження майна та його реконструкції, при цьому такі заходи не матимуть своїм наслідком створення перешкод в користуванні майном відповідача, а тому можна дійти обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, що також буде узгоджуватись з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.10.2022 у справі N 905/446/22 та від 14.12.2022 у справі N 922/1369/22.

За викладеного, суд дійшов висновку про неспівмірність заявлених вимог про накладення арешту на майно, як заходу забезпечення позову, позовним вимогам, оскільки достатнім заходом є заборона відчуження об`єкт нерухомого майна.

Заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 04.03.2025 № 10-4/3 "Про надання дозволу ТОВ "Нова - 2000" на проєктування та реконструкцію будівель під адміністративно-торговельну будівлю по АДРЕСА_2 та заборони ТОВ "Нова - 2000" вчиняти дії щодо реконструкції нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 застосуванню не підлягають через їх неспівмірність з негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, щоз метою забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, а також забезпечення ефективного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся, за доцільним вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:008:1558, площею 0,0564 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 151, 260, 353 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Заяву прокурора - заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області Гречки Елли Анатоліївни в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій областіпо цивільній справі за позовом прокурора - заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області Гречки Елли Анатоліївни в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій областідо ОСОБА_1 про примусове припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації, визнання права власності за державою - задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:008:1558, площею 0,0564 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23).

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Згідно ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

В залежності від результатів вирішення спору по суті, ухвала про вжиття заходів забезпечення позову діє у строки, встановлені ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України.

Копії ухвали надіслати сторонам для відома та для виконання відповідним органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, в тому числі щодо внесення записів до відповідних реєстрів.

Строк пред`явлення ухвали до виконання, як виконавчого листа, три роки.

Ухвала підписана суддею 24 квітня 2025 року.

Адреси сторін:

Позивач:

Заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області (код ЄДРПОУ/Умовний код: м. Дніпро, вул. Володимира Мономаха, 6 тел: 46 адреса електронної пошти: ) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (ел. пошта тел. 57 адреса 84313, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Машинобудівників, 16 ).

Відповідач:

ОСОБА_1 адреса АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1

Суддя О.С. Наумова