Номер провадження: 22-ц/813/1431/25
Справа № 496/1707/24
Головуючий у першій інстанції Горяєв І.М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Дорова Андрія Олексійовича

на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 08 квітня 2024 року, ухвалене Біляївським районним судом Одеської області у складі: судді Горяєва І.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулось із вказаним позовом до ОСОБА_1 , який мотивувало тим, що 31.07.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір № 471309-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «БІЗПОЗИКА» 31.07.2023 року направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 471309-КС-001 про надання кредиту. 31.07.2023 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 471309-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-8273 на номер телефону НОМЕР_1 , котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 31.07.2023 між ТОВ «БІЗПОЗИКА та ОСОБА_1 було укладено Договір № 471309-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 31000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,15101613 процентів за кожен день користування Кредитом. Договором визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 31000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 .

Відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за Кредитним договором, станом на 12.02.2024 утворилась заборгованість за Договором № 471309-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 134640,04 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 31000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 98990,04 грн; суми прострочених платежів за комісією - 4650,00 грн,

У зв`язку з чим, позивач був вимушений звернутися з позовом до суду, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» загальну суму заборгованості за Договором № 471309-КС-001 про надання кредиту від 31.07.2023 в розмірі 134640,04 грн, з яких суми прострочених платежів: по тілу кредиту - 31000,00 грн, по процентах - 98990,04 грн, за комісією - 4650,00 грн та стягнути судовий збір.

06.04.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Доров А.О. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказував, що у позовній заяві позивач зазначив, що боржник - ОСОБА_1 , отримав кредит у розмірі 31 000,00 грн у вигляді зарахування коштів на картковий рахунок. Відповідно до отриманої довідки-розрахунку від позивача, заборгованість за кредитом становить станом на 12.02.2024 - 134 640,04 грн. Договір № 471309-КС-001 про надання кредиту (споживчий кредит Електронна форма) від 31.07.2023 є нікчемним (недійсним). Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В Договорі № 471309-КС-001 про надання кредиту (споживчий кредит Електронна форма) від 31.07.2023 року відсутній електронний підпис кредитодавця ТОВ «Бізнес Позика», що суперечить статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу і його правильність як такого, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Вказував, що з матеріалів справи вбачається, що за розрахунком позивача заборгованість становить: 31 000 грн за тілом кредиту, 98 990, 04 грн проценти за користування кредитом, 4 650, 00 - прострочення платежів за комісією. Тобто, штрафні стягнення складають більше, ніж тіло кредиту, що значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором. Також зазначено, що позивач тривалий час з 2022 року не використовував своє право на стягнення заборгованості в судовому порядку, що і стало причинною нарахування непомірно великої суми неустойки (штрафних санкцій) та процентів. Позивачем не враховано перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок відсотків за період з 24.02.2022 року по 12.02.2024, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Тіло кредиту відповідач визнає. Крім того, в позові не вказано, за який період нараховані відсотки, що унеможливлює взагалі визначення суми відсотків. У зв`язку із чим, відповідач визнає позовні вимоги частково в частині стягнення суми тіла кредиту в сумі 31000 грн.

08.04.2023 від представника позивача до суду надано відповідь на відзив, в якому наголошує, шо відповідач не заперечує факт укладення Кредитного договору, отримання коштів та факт наявності заборгованості.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08 квітня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за Договором № 471309-КС-001 про надання кредиту від 31.07.2023 у розмірі 134640,04 гривень, що складається з суми прострочених платежів: по тілу кредиту - 31000,00 грн; по процентах - 98990,04 грн; за комісією - 4650,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника Дорова А.О., посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» залишити без задоволення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не дослідив наявні в матеріалах справи докази та відзив відповідача, та не надав їм належної оцінки. Більш того, позивач надіслав заперечення на відзив в день судового засідання, чим позбавили права надіслати пояснення на заперечення, однак суд не врахував це і не переніс судове засідання.

Вказує, що договір про надання кредиту є нікчемним (недійсним), оскільки не містить підпис кредитодавець ТОВ «Бізнес Позика», що суперечить ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та судовій практиці Верховного Суду.

Також вказує, що розрахунки заборгованості, надані позивачем, не можуть підтверджувати факт існування боргу, адже в них не зазначено інформацію по якій саме картці і по якому рахунку дана виписка.

Крім того, розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом та не відповідає Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Посилаючись на п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України, зазначає, що позивачем протиправно здійснено розрахунок відсотків за період з 24.02.2022 по 12.02.2024, а також в позові взагалі не вказано за який період нараховані відсотки, що унеможливлює визначення суми відсотків.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 вказаної норми).

В судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, відповідач ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки його представник повістку отримав 06.03.2025 20:20:25 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 129).ТОВ «Бізнес Позика» повідомлено належним чином і в установленому законом порядку, повістку отримало 06.03.2025 20:20:25 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 129 зв.), до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 31.07.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено Договір № 471309-КС-001 про надання кредиту, згідно умов якого останній було надано фінансовий кредит у розмірі 31000,00 грн, шляхом перерахування коштів на банківську картку № НОМЕР_2 на строк 24 тижні, під фіксовану процентну ставку - 1,15101613 % в день, що підтверджується Пропозицією (оферта) укласти Договір № 471309-КС-001 про надання кредиту від 31.07.2023, Прийняттям (акцептом) пропозиції (оферти) укласти Договір № 471309-КС-001 про надання кредиту від 31.07.2023 року, Договором № 471309-КС-001 про надання кредиту від 31.07.2023, паспортом споживчого кредиту (а.с. 22-48). Вказаний Договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», шляхом направлення через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора UA-8273, на номер телефону НОМЕР_1 , що зазначений відповідачем у своїй анкеті в особистому кабінеті (а.с. 30).

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Бізнес Позика» є фінансовою установою, основний вид діяльності - 64.92 інші види кредитування.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, тому позовні вимоги ТОВ "Бізнес Позика" підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року N 9 роз`яснив, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію").

У справі, що переглядається судом, встановлено, що 31.07.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір № 471309-КС-001 про надання кредиту.

Вищевказаний договір підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Укладення договору в електронній формі між сторонами підтверджується матеріалами справи, зокрема візуальною формою послідовності дій Клієнта - ОСОБА_1 , а також ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами отримання кредиту, встановленими Договором.

Скаржник посилається, що договір про надання кредиту є нікчемним (недійсним), оскільки не містить підпис кредитодавець ТОВ «Бізнес Позика», що суперечить ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та судовій практиці Верховного Суду.

Проте вказані доводи є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Нікчемний договір - це договір, що не мав би бути укладений і відповідно не може виконуватися. Нікчемний договір - це правочин, недійсність якого встановлена законом (ч. 2 ст. 215 ЦКУ).

Колегія суддів звертає увагу, що п 7.11 договору № 471309-КС-001 визначення порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору: спочатку договір підписує Позичальник одноразовим ідентифікатором, який був згенерований та надісланий на фінансовий номер Позичальника Кредитодавцем, потім Договір підписує уповноважений представник Кредитодавця кваліфікованим електронним підписом з кваліфікованою електронною позначкою часу.

В договорі № 471309-КС-001 в графі щодо інформації кредитодавця зазначено, що підписувачем є: ОСОБА_2 , тип підпису: кваліфікований електронний підпис, посада підписувача: Директор управління аналізу ризиків, дата 31.07.2023 19:22:25. (а.с. 31-39)

Отже, вказаний договір підписаний сторонами та укладений відповідно до вимог чинного законодавства, його недійсність не встановлена законом, а отже, він не є нікчемним, як помилково зазначає заявник.

Як помилковими є і посилання заявника на неврахування судом практики Верховного Суду, який у постанові від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20 зробив висновок, що укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину, оскільки судом вірно витлумачено та застосовано відповідні норми права, у тому разі, і зроблені Верховним Судом у вказаній постанові.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, то судом вірно встановлено, що відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ "Бізнес Позика".

Всупереч доводам скаржника апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив наявні в матеріалах справи докази та надав їм належної оцінки.

ТОВ "Бізнес Позика" пред`явлено вимоги щодо стягнення тіла кредиту, комісії та відсотків за користування кредитними коштами, що були обумовлені договором. Вимог щодо стягнення штрафів та пені позовна заява не містить, а тому підстав для відмови у позові у зв`язку з положеннями Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" не вбачається.

Тіло кредиту боржник у першій заяві по суті справи - відзиві на позовну заяву - визнавав, про що зазначив наступним чином: «Тіло кредиту визнаю» (а.с. 64).

Вказана позиція відповідача не узгоджується із його твердженням про нікчемність правочину і свідчить про суперечливу поведінку боржника у виниклих спірних правовідносинах.

Отже, судом правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача тіло кредиту у розмірі 31000 грн.

Даючи оцінку доводу, що в позові не вказано, за який період нараховані відсотки, колегія суддів звертає увагу на п.п. 2.4, 2.5 Договору № 471309-КС-001 про надання кредиту, відповідно до яких, стандартна процентна ставка за кредитом в день: 2,00000000 та є фіксованою, знижена процентна ставка за Кредитом: в день 1,15101613 та є фіксованою.

Згідно п. 2.10 Договору № 471309-КС-001 дата видачі кредиту - 31.07.2023.

Позивачем також долучено розрахунок заборгованості відповідно до якого, період заборгованості складає з 31.07.2023 по 14.02.2024.

Отже, сторони погодили нарахування процентів за кожен день з дня видачі кредиту, тому посилання скаржника є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи.

Доводи, що розрахунки заборгованості, надані позивачем, не можуть підтверджувати факт існування боргу, адже в них не зазначено інформацію, по якій саме картці і по якому рахунку дана виписка, є необґрунтованими.

В розділі 8 договору міститься номер електронного платіжного засобу, який позичальник вводить самостійно, інших платіжних засобів матеріали справи не містить.

Скаржник не заперечує щодо належності йому карти НОМЕР_3 .

Колегія суддів, оцінюючи вказані доводи відповідача, що розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом, зазначає, що наданий відповідачем розрахунок ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи, відповідач не надає власного контрозрахунку та не спростовує правильність проведених позивачем розрахунків, зокрема по процентах.

За таких обставин ненадання позивачем первинних документів, передбачених абз. 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не може беззаперечно свідчити про відсутність заборгованості, розрахованої у відповідності до умов укладеного між сторонами кредитного договору, дійсність якого не спростована і існування боргу за тілом кредиту за яким відповідачем в суді першої інстанції не оспорювалася.

Щодо посилання скаржника неврахування судом вимог на п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України, апеляційний суд зауважує, що 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв 24 лютого 2022 року, який діє на даний час.

17 березня 2022 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" N 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: 18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику була надано кредит (позику) баком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України N 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування.

Відповідальність, визначена ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначені положення не стосуються стягнення з відповідача суми кредиту, комісії та відсотків за користування кредитом. Таких застосувань даними законами не введено.

Позовні вимоги ТОВ "Бізнес Позика" не включають до суми заборгованості неустойку (штраф, пеню), а тому відсутні підстави для припинення нарахування визначеної позивачем заборгованості.

Суд звертає увагу, що вказаними нормами не передбачено звільнення від обов`язку позичальника сплачувати кредит та проценти за його користування.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 лютого 2023 року у справі № 910/23042/16 зазначено, що проценти за користування кредитом є зобов`язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям "основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом".

Апеляційний суд відхиляє доводи щодо того, що позивач надіслав заперечення на відзив в день судового засідання, чим позбавив відповідача права надіслати пояснення на заперечення та суд не врахував це і не переніс судове засідання.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники справи та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Як слідує з матеріалів справи, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19 березня 2024 року відкрито провадження по справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Розгляд справи призначено на 08.04.2024. 06.04.2024 відповідачем надіслано відзив на позовну заяву. 08.04.2024 позивачем надіслано відповідь на відзив.

За змістом ч. 4 ст. 279 ЦПК України, за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Матеріали справи не містять таких клопотань від скаржника, тому підстав для відкладення судового засідання не вбачалося, як був відсутній і у суду першої інстанції встановлений процесуальним законом обов`язок відкласти розгляд справи. Крім того, судом не встановлювався строк на подачу заперечень на відповідь на відзив.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, жодних доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Встановивши зазначені обставини у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять.

Зважаючи на зазначене, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд вважає, що заборгованість за кредитом підлягає стягненню.

Тому враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування коштами, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Дорова Андрія Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 08 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 22 квітня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький