Справа № 484/1062/25
Провадження № 2/484/707/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2025 р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Панькова Д.А.

секретаря судового засідання - Бикової О.П.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; третя особа: Орган опіки та піклування Горохівської сільської громади Баштанського району Миколаївської області, Орган опіки та піклування Мигіївської територіальної громади Первомайського району Миколаївської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком,

УСТАНОВИВ:

21.02.2025 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки в якому просив розірвати укладений між ними шлюб та визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 25 червня 2011 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (далі за текстом - Відповідач), про що Баратівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , та зроблено актовий запис № 4.

В шлюбі народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі син проживає з ним.

Спільне життя з Відповідачем не склалося, вже тривалий час вони припинили вести спільне господарство, мають окремий бюджет, проживають окремо.

Після фактичного припинення шлюбних відносин син залишився проживати з ним, він повністю опікуюсь його інтересами і потребами, займається вихованням, слідкує за його розвитком та здоров`ям. Відповідач проживає окремо вже тривалий час, примирення між ними не відбулося і не відбудеться. Ймовірно Відповідач має іншу сім`ю.

Вони з сином проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить мені за Договором купівлі-продажу житлового будинку від 31.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Миколаївської області Лєбєдєвою І.М.

Оскільки на даний час він проходить службу у лавах Збройних Сил України син змушений проживати разом з його батьками у будинку, шо належить його батькові ОСОБА_5 на праві власності, за адресою: АДРЕСА_2 . Батьки є особами похилого віку і не можуть надати такої любові, уваги і допомоги його сину, яку зможе надати він сам.

Зазначає, що звертався до служби у справах дітей з метою визначення місця проживання сина з ним. Службою було складено акт обстеження матеріально - побутових умов життя дитини, однак висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком не складався через відсутність зв`язку з Відповідачем, та усно було повідомлено про необхідність звернення з відповідним позовом до суду. Окрім того, командиром частини, де він проходить службу, повідомлено про те, шо для звільнення з військової служби необхідно пред`явлення саме рішення суду, а не рішення органу опіки та піклування.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

За правилами, передбаченими статями 157. 160, 161 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги славлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків. особиста прихильність дитини до кожного з них. вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що на даний час проживання малолітньої дитини не з матір`ю, яка фактично не проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини проживати з батьком, син потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з малолітнім віком, проживання з батьком позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному.

Сторони в судове засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі, просили про задоволення позову. Відповідач зазначила, що позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити.

Представник третьої особи, Горохівської сільської громади Баштанського району Миколаївської області надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

Представник третьої особи, Мигіївської територіальної громади Первомайського району Миколаївської області надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила прийняти рішення на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

В судовому засіданні судом встановлено, що 25 червня 2011 року позивач уклав шлюб із відповідачем, який був зареєстрований Баратівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області, актовий запис №4. Від шлюбу вони мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні стосунки між ними припинені. На даний час спільне господарство не ведуть, а шлюб носить формальний характер.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує проти цього, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

За таких обставин справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину.

Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Однак, жодної із вказаних обставин, які б унеможливлювали передачу дитини позивачу та визначення місця проживання останнього разом з ним, судом встановлено не було.

Крім того, відповідно до а. 2 ч. 1 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на викладені норми права та обставини розгляду справи, з урахуванням позиції відповідача, суд переконаний, що місцем проживання малолітнього ОСОБА_6 слід обрати місце проживання батька. Таке рішення на думку суду жодним чином не обмежить мати у правах участі у спільному вихованні та можливості спілкування з дитиною. У разі виникнення відповідних обставин, можливих перешкод у спілкуванні з дитиною, мати не позбавлена права вирішувати ці питання в судовому та навіть позасудовому порядку.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ); третя особа: Орган опіки та піклування Горохівської сільської громади Баштанського району Миколаївської області (вул. Поштова, 8, с. Горохівське, Баштанський район, Миколаївська область, ), Орган опіки та піклування Мигіївської територіальної громади Первомайського району Миколаївської області (вул. Центральна, 50, с. Мигія, Первомайський район, Миколаївська область, ) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком - задовольнити.

Шлюб, який зареєстрований 25.06.2011 року Баратівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області, актовий запис №4, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 прізвище не змінювати.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копію рішення направити органу державної реєстрації для внесення в актовому записі про шлюб відмітки про його розірвання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: