ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1969/25 Справа № 932/1056/23 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2023 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що 13 вересня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №МК/84, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 40 000,00 доларів США з кінцевим строком повернення до 12 вересня 2012 року.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №МК/84, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договори поруки №№МК/84-2, МК/84-3.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №МК/84 у розмірі 69 617,05 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом від 28 серпня 2012 року складає 556 449,08 грн. та солідарно з: ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму у розмірі 10 000,00 грн..

Позивач стверджує, що вищезазначене заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, наразі є не виконаним.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №МК/84 від 13 вересня 2007 року у розмірі 21 393,04 доларів США, що становить 3% річних від простроченої суми.

РішеннямБабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Банку.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення відповідачами не виконується, про що свідчить виписка по рахунку, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у стягненні з відповідачів на користь банку 3% річних за ст. 625 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що згідно копії заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2012 року у справі №2/0417/6856/2012 ухваленого за результатами розгляду позову ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» до ПАТ «АКЦЕНТ БАНК», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором №МК/84 від 13 вересня 2007 року у розмірі 69 617,05 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом від 28 серпня 2012 року складає 556 449,08 грн. та солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму у розмірі 10 000,00 грн.. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій передбачених ст. 625 ЦК України (3% річних) їх розмір за період з 08 жовтня 2012 року до 04 січня 2023 року, становить 21 393,04 доларів США.

Також на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано копію кредитного договору та копії договорів поруки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, на підтвердження доводів щодо існування, не виконаного, грошового зобов`язання, не надано жодного належного доказу, таких як доказів відсутності виконавчого провадження або у разі його наявності відсутності перерахованих, у його межах, коштів.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2012 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Встановивши, що позивачем, на підтвердження доводів щодо існування не виконаного грошового зобов`язання не надано жодного належного доказу, таких як: відсутності виконавчого провадження або у разі його наявності відсутності перерахованих у його межах коштів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апелянта в скарзі про те, що рішення відповідачами не виконується, про що свідчить виписка по рахунку, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у стягненні з відповідачів на користь банку 3% річних за ст. 625 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано жодного належного та допустимого доказу, які б підтвердили факт отримання банком виконавчих листів, відкриття виконавчого провадження, стягнення сум.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції чітко вказав підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, які відповідають нормам чинного законодавства та з якими погоджується колегія суддів.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова