РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/14309/24

Номер провадження № 2/712/1151/25

22 квітня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Шевченко І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та аргументів учасників справи

02 грудня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.02.2024 р. між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем був укладений договір про надання кредиту № 487282-КС-002 (далі Договір) в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідно до п. 1 Договору Позикодавець зобов`язався надати Позичальнику кредит на суму 19 000 грн. на строк до 28 липня 2024 року зі сплатою стандартної процентної ставки 0,95 % в день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 9211,09 %. Загальні витрати за кредитом 30 440,00 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 49 440,00 грн.

Позикодавцем кредит був наданий у безготівковій формі на реквізити банківської карти 4149-3900-0057-62222, вказані відповідачем при укладенні Договору.

Відповідач до даного часу повністю не виконав обов`язки за Договором, частково сплативши кошти в сумі 3282 грн. відсотків та 838 грн. комісії., всього 4120 грн.

Станом на 14.11.2024р. заборгованість відповідача за Договором складає 19 000 грн. тіла кредиту, 55 134,80 грн. відсотків, 2012,00 комісії,76146,80 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Відповідач правом на подачу позову не скористався.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. З заявами та додатковими поясненнями до суду не звертався.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.6,7 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду .

Судова повістка надіслана відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його реєстрації по АДРЕСА_1 , що підтверджено відповіддю № 1039719 від 16.01.2025р. з Єдиного державного демографічного реєстру. Поштове повідомлення зі штрихкодовим ідентифікатором 825 повернуте до суду з відміткою від 16.03.2025р. про відсутність адресата, отже судова повістка у розумінні ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученою відповідачу належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права доходить таких висновків.

Хід розгляду справи, заяви, клопотання, процесуальні дії

Ухвалою суду від 16.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.03.2025 року витребувані додаткові пояснення позивача.

Ухвалою суду від 04.03.2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

2. Мотивувальна частина

Судом встановлено, що 11.02.2024 р. між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем був укладений договір про надання кредиту № 487282-КС-002 (далі Договір) в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідно до п. 1 Договору Позикодавець зобов`язався надати Позичальнику кредит на суму 19 000 грн. на строк 24 тижні зі сплатою стандартної процентної ставки 0,95 % в день. Строк дії договору 28.07.2024р. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 9211,09 %. Загальні витрати за кредитом 30 440,00 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 49 440,00 грн.

Відповідно до п.2.5 Договору комісія за надання кредиту становить 2850 грн.

Позикодавцем кредит був наданий у безготівковій формі на реквізити банківської карти 4149-3900-0057-62222, вказані відповідачем при укладенні Договору.

Відповідно до наданого позиваем розрахунку відповідач сплатив кошти на виконання Договору в сумі 3282 грн. відсотків та 838 грн. комісії., всього 4120 грн.

Станом на 14.11.2024р. заборгованість відповідача за Договором за розрахунком позивача складає 19 000 грн. тіла кредиту, 55 134,80 грн. відсотків, 2012,00 комісії,76146,80 грн.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості, був укладений в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних відповідача.

На виконння ухвали суду про витребування доказів АТ Таскомбанк надано виписку по рахунку відповідача, якою підтверджено перерахування кредиту 19 000 грн. на банківську картку НОМЕР_1 , вказану відповідачем при укладенні Договору.

Також в матеріалах справи відсутні докази повного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування. Досліджені в судовому засіданні надані позивачем докази узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог.

Відповідач в обґрунтування заперечень проти позовних вимог жодних доказів не подав.

За вказаних обставин, суд доходить висновку, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач уклав договір в електронній формі та отримав кредит за цим договором в розмірі 19 00,00 гривень, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернув та не сплатив відсотки за користування кредитом у повному обсязі.

Виходячи з умов договору, сторонами погоджено розмір процентної ставки - 0,95 % на добу протягом 24 тижнів строку кредитування у випадку не повернення кредиту позичальником у вказаний строк 28.07.2024р..

Кредит в сумі 19 000 грн. був отриманий відповідачем 11.02.2024р. на 24 тижні та не повернутий у вказаний строк, отже за умовами Договору сума відсотків за користування кредитом за стандартною відсотковою ставкою 0,95 % за кожен день користування кредитом за 24 тижні періоду кредитування складає 27 590 грн., як передбачено п.3.2.3 Договору

Здійснений позивачем розрахунок свідчить, що відсотки на суму 55 134,80 грн. нараховувались після визначеного періоду кредитування, що не відповідає умовам договору, а даних про застосування процедури пролонгації матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача процентів за кредитом, нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування (28 липня 2024 року, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

При цьому суд враховує, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту після прострочення виконання грошового зобов`язання нараховуються проценти за порушення грошового зобов`язання у розмірі, визначеному законом або договором (ч. 2 ст. 625 ЦК України), проте таких вимог у межах даної справи пред`явлено не було.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів.

Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Відповідачем сплачено протягом строку кредитування 3282 грн. відсотків за користування кредитом, отже заборгованість по відсотках складає 27590 3282 = 24 308 грн.

Також відповідачем сплачено протягом строку кредитування 838 грн. комісії, отже заборгованість по комісії згідно п. 2.5 Договору складає 2 850 838 = 2012 грн.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості: по тілу кредиту в розмірі 19000 грн., по відсоткам за користування кредитом в розмірі 24308 грн., комісії 2012 грн., всього 45320 грн., як то визначено в умовах Договору, а отже позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідженими в судовому засіданні доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Питання про судові витрати

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору 45320/76146,80*2422=1 442 грн. пропорційно до задоволеної частини вимог.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.280 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12,13, 19,76,81,141,247, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 280-289, 352-354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» за кредитним договором № р. в сумі 45320,00 грн., судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1442,00 грн., всього 46 762,00 грн.

В іншій частині відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складений 22 квітня 2025 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (м. Київ, б.Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, )

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )