Справа № 463/276/24
Провадження № 2/444/93/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Садова І.З.

з участю:

представника позивача Фостяк О.Я.

представника відповідача Галань В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )в інтересах якого діє його представник адвокат Фостяк Олег Ярославович, до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Рава-Руське лісове господарство» (79495, Львівська область, Львівський район, м.Винники, вул.Яворницького, 34, код ЄДРПОУ) про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Жовківського районного суду Львівської області з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Рава-Руське лісове господарство», в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ філії «Рава-Руське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 05.12.2023 року №116-К, поновити його на посаді головного інженера філії «Рава-Руське лісове господарство» ДП «Ліси України» з 06 грудня 2023 року, стягнути суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що його безпідставно було звільнено із займаної посади за прогул без поважних причин відповідно до пункту четвертого частини першої статті 40 КЗпП України 05 грудня 2023 року, оскільки в період з 04.12.2023 року по 11.12.2023 року він перебував у стані тимчасової непрацездатності (на лікарняному), що підтверджується відповідними Медичними висновками, тому причини його відсутності на робочому місці були поважними. Крім того, наголошує на нормі ч.3. ст.40 КЗпП України, відповідно до якої не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 15.03.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечуються. Відповідачем вказується, що електронні листки непрацездатності, подані ОСОБА_1 , оформлялися «заднім числом», а відтак позивач фактично не перебував на лікарняному у період з 04.12.2023 року по 11.122023 року. Крім того, відповідач заявив про застосування наслідків пропуску позивачем місячного строку звернення до суду для вирішення трудового спору.

В судовому засідання представник позивача позов підтримав, просив задоволити повністю з підстав, що викладені у ньому.

Представник відповідача позов заперечив з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд встановив дійсні обставини справи та приходить до наступних висновків.

Наказом філії «Рава-Руське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 05.12.2023 №116-К ОСОБА_1 було звільнено з посади головного інженера філії «Рава-Руське лісове господарство» ДП «Ліси України» 05 грудня 2023 року за прогул без поважних причин відповідно до пункту четвертого частини першої статті 40 КЗпП України.

Листом від 05.12.2023 №79/21.23-ВЛ філія «Рава-Руське лісове господарство» ДП «Ліси України» на адресу позивача направила завірену копію вказаного вище наказу разом із розрахунком сум виплат при звільненні. Також у трудовій книжці позивача 05.12.2023 року було вчинено запис №16: «Звільнений з роботи згідно ст.40 п.4 КЗпП України (прогулу в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин».

Позивачем подано суду копії Медичного висновку про тимчасову непрацездатність №Х222-А9ВР-7Е26-833С від 05.12.2023 року (період непрацездатності: 04.12.2023 року-08.12.2023 року; заклад охорони здоров`я: КНП «Добросинсько-Магерівський ЦПМСД») та Медичного висновку про тимчасову непрацездатність №9ТХ7-7ХНЗ-НЗХХ-КЗЕЕ від 11.12.2023 року (період непрацездатності: 08.12.2023 року-11.12.2023 року; заклад охорони здоров`я: КНП «Добросинсько-Магерівський ЦПМСД»).

Таким чином, доказами у справі підтверджується перебування ОСОБА_1 у стані тимчасової непрацездатності (на лікарняному) в період з 04.12.2023 року по 11.12.2023 року, тобто як у дні його відсутності на роботі, що фіксувалась роботодавцем шляхом складання актів службового розслідування (04.12.2023 року, 05.12.2023 року), так і у день його звільнення (05.12.2023 року).

Судом відхиляються твердження відповідача про неперебування позивача у стані тимчасової непрацездатності 04.12.2023 року через факт реєстрації поданих ним лікарняних пізніше (не у дати початку непрацездатності), адже у Медичних висновках №Х222-А9ВР-7Е26-833С від 05.12.2023 року та №9ТХ7-7ХНЗ-НЗХХ-КЗЕЕ від 11.12.2023 року чітко зазначено періоди непрацездатності, а дати їх реєстрації медичною установою не перебувають у будь-якому причиново-налідковому зв`язку із самим фактом непрацездатності особи.

Частиною 3 статті 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Отже, позивач був відсутній на робочому місці 04.12.2023 року та 05.12.2023 року з поважних причин і всупереч нормам ч.3 ст.40 КЗпП його було звільнено в період тимчасової непрацездатності.

Відповідно до висновків Верховного Суду, що містяться у постанові КЦС ВС від 12.11.2020 №369/9301/18 (61-1св20) для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця. Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази.

Крім того, звільнення працівника відповідно до п.4 частини першої статті 40 КЗпП України є дисциплінарним стягненням, порядок застосування якого врегульований ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з форм гарантій, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Суду не надано доказів відібрання у позивача пояснень щодо його відсутності на роботі, яка стала причиною звільнення, отже він був позбавлений можливості надати будь-які доводи щодо підстав відсутності його на роботі 04 та 05 грудня 2023 року.

Також гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб є встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної шкоди. Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Аналіз ч.2 ст. 23 ЦК України дає підстави для висновку щодо немайнового характеру моральної шкоди, оскільки вона полягає у немайнових втратах для особи, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 2371КЗпП України встановлено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Тому суд погоджується з твердженням позивача, що протиправна поведінка посадових осіб відповідача, внаслідок якої були порушені права ОСОБА_1 , завдала йому моральних страждань та втрату нормальних життєвих зв`язків та вимушених змін у його житті. Такі страждання (переживання, стрес) проявились в тому, що він втратив роботу, і як наслідок, заробіток. Вказані обставини вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого нормального життя. Крім того, його звільнення за прогул вплинуло на його ділову репутацію, адже даний запис у трудовій книжці істотно утруднює можливість його подальшого працевлаштування. Суд вважає що достатній (пропорційний) розмір відшкодування моральної становить 10 000 грн.

Також суд вважає безпідставними твердження відповідача про пропуск позивачем місячного строку на звернення до суду з даним позовом, оскільки такий було подано засобами поштового зв`язку 03.01.2024 року. Через помилку у тексті позовної заяви первинно позов надійшов до Личаківського районного суду м.Львова, який ухвалою від 17.01.2024 року передав справу на розгляд Жовківського районного суду Львівської області.

Згідно з ч. 1, ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання менш оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Однак через недоведеність вимоги, а саме: суду не надана довідка про заробітну плату ОСОБА_1 за період 2023 року, в якій було б визначено середньоденний заробіток, суд ухвалює рішення відмовити позивачеві у частині позову про стягнення суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Керуючись статтею 23, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ філії «Рава-Руське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 05.12.2023 №116-К.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного інженера філії «Рава-Руське лісове господарство» ДП «Ліси України» з 06 грудня 2023 року.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного інженера філії «Рава-Руське лісове господарство» ДП «Ліси України» допустити до негайного виконання.

Стягнути з філії «Рава-Руське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень на користь позивача.

В частині позову у вимозі про стягнення суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу - відмовити за недоведеністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 04 квітня 2025 року.

Суддя: Мікула В. Є.