Справа №359/4252/25
Провадження №2-о/359/161/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

за участю представника заінтересованої особи Павленко Л.В.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , діючої в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про видачу обмежувального припису,

встановив:

1. Короткий виклад доводів поданої заяви.

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою та посилається на те, що протягом певного періоду часу і до листопада 2023 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 . З листопада 2023 року ОСОБА_2 почав ображати заявника та її сина ОСОБА_3 , погрожувати їм. Крім того, він переслідує ОСОБА_3 , з`являючись у місцях його прогулянок, на шкільному майданчику, мовчки супроводжує його по дорозі в школу і навпаки. ОСОБА_1 та її син перебувають в постійному страху за своє життя та здоров`я. У такий спосіб ОСОБА_2 вчиняє відносно заявника та малолітнього ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного характеру. Тому ОСОБА_1 просить суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців та заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з заявником та ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 ; наближатися до постраждалих осіб на відстань менше 300 метрів; вести телефонні переговори з ОСОБА_1 та її сином або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати заявника та ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; вирішити питання про направлення ОСОБА_2 на проходження програми кривдника.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує заяву та посилається на те, що 8 квітня 2025 року ОСОБА_2 в черговий раз переслідував її сина ОСОБА_3 на автомобілі, коли дитина йшла зі школи. ОСОБА_3 дуже злякався, тому заявник знову звернулась до правоохоронних органів за захистом. Крім того, в цей же день з незнайомого номера надійшло повідомлення, в якому висловлена погроза щодо небезпеки життю її сина. Тому ОСОБА_1 наполягає на задоволенні заяви.

ОСОБА_2 категорично заперечує проти задоволення заяви та посилається на те, що він почав жити у фактичних шлюбних відносинах з заявницею з 2 половини 2014 року. Він завжди гарно ставився до ОСОБА_3 , виховував його. Після конфлікту, який стався між ним за ОСОБА_1 6 листопада 2023 року, ОСОБА_2 лише один раз спілкувався з ОСОБА_3 біля його під`їзду, оскільки хотів забрати свою річ з квартири по АДРЕСА_1 , де вони мешкали усі разом. ОСОБА_2 не переслідував ні ОСОБА_1 , ні її сина. Вони є сусідами, проживають поряд, тому існує велика ймовірність зустрітись на вулиці, коли він йде виносити сміття, в магазин, їде на автомобілі. Заявницею не доведено факт погроз, ведення листування, розшукання та переслідування заінтересованою особою ОСОБА_1 і її сина. Навпаки, заявник та її матір ОСОБА_4 безпідставно звертаються до правоохоронних органів, і саме ОСОБА_2 був вимушений звернутись за захистом своїх прав до Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області. Видача обмежувального припису порушить його право на вільне пересування. Тому ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні заяви.

Представник служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Павленко Л.В. підтримує видачу обмежувального припису, оскільки встановлено, що малолітній ОСОБА_3 перебуває в стані тривожності та страху через ОСОБА_2 . Видається малоймовірним факт постійних зустрічей ОСОБА_2 та дитини на вулиці, навіть незважаючи на те, що вони сусіди. Постійне перебування поряд з чужою дитиною є прихованим видом психологічного насильства. В найкращих інтересах дитини слід видати обмежувальний припис, що зменшить тривожність дитини та надасть їй можливість почуватись в безпеці, а ОСОБА_2 розуміння необхідності триматися подалі від хлопчика. Тому представник служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Павленко Л.В. просить задовольнити заяву.

Правовідносини, що є предметом судового розгляду, регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

2. Норми права, якими керується суд при розгляді цивільної справи.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з п.3, п.6, п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози таких діянь. Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ч.2, ч.4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Ним визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатись на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-якій спосіб спілкуватись з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з п.9 ч.1 ст.1, ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі ризиків. Їх оцінка полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

3. Мотиви, якими керується суд при розгляді цивільної справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , його матір`ю є ОСОБА_1 , а батьком ОСОБА_5 . Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 7 лютого 2012 року (а.с.9).

З копії паспорта, оформленого на ім`я ОСОБА_1 (а.с.5-7) вбачається, що заявник має зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 .

Зі змісту постанови судді Бориспільського міськрайонного суду від 21 листопада 2023 року (а.с.12) вбачається, що 6 листопада 2023 року о 2 годині 30 хвилин ОСОБА_2 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , виказував в бік своєї співмешканки ОСОБА_1 образи, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Свідком даної події став малолітній син потерпілої ОСОБА_3 . У такий спосіб ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Зі змісту довідок інспектора сектору протидії домашньому насильству Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області від 6 квітня 2024 року, 28 червня 2024 року, 23 жовтня 2024 року (а.с.22-23, 25-26, 28-29) вбачається, що 21 березня 2024 року, 17 червня 2024 року, 17 жовтня 2024 року надійшли повідомлення від ОСОБА_1 про те, що її колишній співмешканець ОСОБА_2 переслідує її та дитину. З ОСОБА_2 було проведено бесіду профілактичного характеру про недопустимість вчинення протиправної поведінки в майбутньому. Зі змісту висновку директора Луганського обласного центру соціально-психологічної допомоги щодо психологічного стану та сімейної ситуації ОСОБА_1 від 8 червня 2024 року (а.с.13) вбачається, що ОСОБА_1 перенаправлена до центру Бориспільським РУП ГУ НП в Київській області у зв`язку з тим, що її колишній чоловік переслідує сина ОСОБА_3 : з`являється у місцях прогулянки хлопчика, на шкільному майданчику «стоїть, дивиться та мовчить». Під час консультації ОСОБА_1 хвилюється, постійно переживає за свою дитину, знаходиться в тривожному очікуванні. Враховуючи анамнез ОСОБА_1 , перенесене домашнє насильство (психологічне) на момент обстеження тестуються виражені депресивні симптоми, ознаки післятравматичного синдрому розладів, як наслідок дістресу. Зі змісту протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 8 квітня 2025 року (а.с.31) та пояснень ОСОБА_1 (а.с.32) вбачається, що 8 квітня 2025 року близько 8 години 30 хвилин колишній співмешканець ОСОБА_2 переслідував на власному автомобілі марки «Хонда», номерний знак НОМЕР_2 , сина заявника ОСОБА_3 , спочатку їхав біля будинку, потім розвернувся та чекав на дитину. В цей же день о 13 годині 40 хвилин ОСОБА_2 знов чекав на ОСОБА_1 та її сина. З скріншота телефону заявниці (а.с.33) вбачається, що з номера телефону « НОМЕР_3 » їй було направлено повідомлення з таким змістом «Бережи сина. Він в смертельній небезпеці. Не відпускай одного».

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка малолітній ОСОБА_3 суду показав, що приблизно з часу, коли йому було 7 років, до них з мамою переїхав ОСОБА_2 . Спочатку все було добре, але потім у ОСОБА_2 з мамою та бабусею ОСОБА_4 почались конфлікти, ОСОБА_2 став кричати на них. Один раз стався конфлікт, коли ОСОБА_2 почав душити маму, свідок дуже злякався та хвилювався за неї. Він з мамою викликали поліцію і в подальшому вирішили вже не пускати ОСОБА_2 в квартиру по АДРЕСА_1 , де вони жили разом. Потім ОСОБА_3 став помічати, що ОСОБА_2 слідкує за ним з вікна, міг свистіти йому, привертаючи увагу. В подальшому, він почав зустрічати ОСОБА_2 по дорозі в школу або зі школи, який міг рухатись за свідком в 10 метрах, супроводжуючи його. Оскільки ОСОБА_3 мав різний час початку та закінчення шкільних уроків, це здалось йому дивним, чому він кожний раз зустрічає ОСОБА_2 . Потім він став зустрічати ОСОБА_2 , коли він їхав на велосипеді, а ОСОБА_2 на автомобілі. Однак ОСОБА_2 максимально зменшував швидкість руху, щоб рухатись паралельно з ОСОБА_3 . ОСОБА_2 міг їхати на автомобілі, побачивши ОСОБА_3 , завчасно зупинитись на пішохідному переході, чекаючи на свідка, щоб той перейшов дорогу, хоча в ОСОБА_2 було багато часу проїхати перехід і поїхати далі по справах, однак він навмисно чекав свідка. Один раз, ОСОБА_3 поїхав на велосипеді на дитячий майданчик не в своєму дворі, залишив велосипед та пішов гратись. Коли він хотів вийти з майданчика та підійти до свого велосипеда, побачив ОСОБА_2 , який зупинив автомобіль біля велосипеда свідка та мовчки дивився на нього. Оскільки іншого виходу з майданчика не було, а ОСОБА_3 злякався підійти до ОСОБА_2 , він зателефонував бабусі, яка прийшла по нього. Іншим разом ОСОБА_3 , виходячи з товаришем з магазину «АТБ», який розташований не поблизу його місця проживання, побачив ОСОБА_2 , який тільки заходив в магазин. ОСОБА_3 заспокоївся, що в нього буде час сховатися від ОСОБА_2 . Свідок поспішив перейти на територію іншого будинку. Однак ОСОБА_2 , побачивши хлопчика, одразу вийшов з магазину, сів в автомобіль, поїхав за ОСОБА_3 та його товаришем в інший двір, в подальшому продовжив рух на автомобілі та просто дивився на свідка, нічого не кажучи. Спочатку ОСОБА_3 розумів, що це можуть бути випадкові зустрічі з ОСОБА_2 на прибудинковій території. Однак в подальшому він став бачити, що ОСОБА_2 навмисно з`являється у тих місцях, де перебуває свідок: на дитячому майданчику, біля школи, по дорозі в школу / зі школи. В квітні 2025 року ОСОБА_3 помітив ОСОБА_2 , який повільно рухався за ним на автомобілі. Свідок злякався, зайшов в магазин та зателефонував мамі. Поки він чекав на ОСОБА_1 , і коли прийшла мама, ОСОБА_2 розвернувся на автомобілі і знову повільно проїхав повз свідка та його мами, показуючи непристойний жест рукою. ОСОБА_3 не може нічого сказати ОСОБА_2 або запитати мету його дій, оскільки він його дуже боїться.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду показала, що вона є матір`ю ОСОБА_1 та бабою ОСОБА_3 . Тому їй відомо, що з 2023 року у її дочки та ОСОБА_2 почались конфлікти. Вона була неодноразовим свідком, як ОСОБА_2 проїжджає на своєму автомобілі повз неї та ОСОБА_3 , дивиться на них, ухмиляється дитині. Також ОСОБА_2 може знаходитись у себе на балконі, а коли бачить ОСОБА_3 свистить йому. Оскільки ОСОБА_3 став боятись самостійно ходити в школу, вона або ОСОБА_1 супроводжують його. В деякі дні ОСОБА_2 зустрічав свідка з ОСОБА_3 в один і той же час, і по дорозі в школу, і зі школи. 19 травня 2024 року був випадок, коли ОСОБА_3 перебував на дитячому майданчику по АДРЕСА_2 і зателефонував їй, оскільки не міг вийти з майданчику, так як приїхав ОСОБА_2 на автомобілі, поставив його біля велосипеда дитини і не давав йому виїхати. ОСОБА_4 прийшла по онука та викликала поліцію. Відносно себе та дочки свідок відчуває агресію зі сторони ОСОБА_2 , оскільки він їх постійно ображав та казав на них « ОСОБА_6 », оскільки вони з дочкою народились на території російської федерації. Хоча і ОСОБА_4 , і ОСОБА_1 все своє життя прожили в Україні і мають єдине громадянство України. ОСОБА_4 боїться за життя і своєї дочки, і онука.

З психологічної характеристики ОСОБА_3 №4 від 25 квітня 2025 року, виконаної комунальною установою Бориспільський інклюзивно-ресурсний центр (а.с.76), вбачається, що під час розмови з ОСОБА_3 було виявлено підвищену тривожність та неприхований страх, який викликає в нього колишній співмешканець матері ОСОБА_2 , який постійно, зі слів хлопця, переслідує дитину.

Системний аналіз вказаних письмових доказів, а також показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свідчить про те, що ОСОБА_2 переслідує заявника та її сина ОСОБА_3 , і в такий спосіб вчиняє відносно них домашнє насильство психологічного характеру. Безумовно, місце проживання ОСОБА_1 та заінтересованої особи знаходиться поруч ( АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 ) і цілком логічними є періодичні зустрічі один з одним, як з сусідами. Однак одночасне перебування малолітнього ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на дитячому майданчику по АДРЕСА_2 , який знаходиться на відстані в 30 хвилинах пішки від їх місця проживання, не може бути випадковістю. Так само як і неодноразове перебування ОСОБА_2 на ділянці дороги тривалістю в 14 хвилин пішки від вул.Головатого, 76-б в м. Бориспіль до школи АДРЕСА_4 саме в той час, коли дитина йде в школу або зі школи. При цьому надані ОСОБА_2 відеозаписи та фотографії, на яких зображені він, заявник та дитина в період часу до 6 листопада 2023 року не спростовують факт наявності психологічного насильства зі сторони заінтересованої особи відносно малолітнього ОСОБА_3 та його матері, які постійно побоюються за свою безпеку, а також перебувають в емоційній невпевненості. Існують переконливі ризики того, що ОСОБА_2 продовжить вчинення відносно заявниці та її сина домашнє насильство психологічного характеру, оскільки такі випадки мають місце з листопада 2023 року і продовжуються в 2025 році.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. Тому, найвища соціальна цінність, яким є життя і безпека ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , переважає над конституційним правом заінтересованої особи на свободу пересування. Питання можливості отримання та належного виконання обмежувального припису є тісно пов`язаним із позитивним обов`язком держави із забезпечення права особи на повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на це суд висновує про те, що з метою припинення негативної поведінки ОСОБА_2 належить видати обмежувальний припис строком на шість місяців та вжити до нього такі заходи тимчасового обмеження його прав: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з заявником та ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 ; наближатися до постраждалих осіб на відстань менше 100 метрів; вести телефонні переговори з ОСОБА_1 та її сином або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати заявника та ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. Покладення на ОСОБА_2 заборони не наближатись до постраждалих осіб на відстань менше 300 метрів є неможливим у зв`язку з тим, що він та заявник проживають в сусідніх будинках. Вжиття вказаних заходів тимчасового обмеження прав кривдника на думку суду є достатнім, а тому немає підстав для направлення ОСОБА_2 на проходження програми кривдника. Тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 в цій частині вимог слід відмовити.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ст.259, ст.ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 , діючої в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 строком на шість місяців та вжити до нього такі заходи тимчасового обмеження його прав:

1. заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 ;

2. заборонити ОСОБА_2 наближатися до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на відстань менше 100 метрів;

3. заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

4. заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

У задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Рішення суду в частині видачі обмежувального припису підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня оголошення судового рішення.

Суддя О.Ю. Семенюта