П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року м. Київ

Справа № 758/12509/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/3649/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Будзан Л.Д. 18 жовтня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В

У березні 2024 року через позивач ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом до відповідача про поділ майна подружжя.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу з підстав, передбачених ч. 1 ст. 185 ЦПК України (а.с. 17).

Не погодилася з ухвалою суду позивач, нею було подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ухвалою суду першої інстанції від 07 жовтня 2024 року її позовну заяву було залишено без руху, а саме було зазначено, що позивачем не було надано звітів про оцінку спірного нерухомого майна, належним чином не викладено обставини на обгрунтування позовних вимог, не долучено докази, що підтверджували б обставини, на яких грунтуються позовні вимоги.

Вказує, що в поданій до суду заяві про усунення недоліків, нею було надано як доказ вартості майна самі висновки про вартість майна, ці висновки і є частинами звіту про його оцінку майна, нею було надано засвідчені витяги з цього висновку, бо лише сам висновок має значення для справи, тобто сума вартості майна.

Зазначає, що відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, проте якщо для вирішення спору має значення лише частина документу, подається засвідчений витяг з нього. Зазначає, що в одному звіті про оцінку майна дуже багато сторінок прошито, а три звіти про оцінку майна мають дуже багато аркушів, щоб надавати їх всі суду.

Звертає увагу, що надані нею висновки про вартість майна і є частинами належного такого звіту, крім того нею було долучено до заяви про усунення недоліків три титульні сторінки таких звітів про оцінку майна.

Відносно твердження суду першої інстанції, що нею було неналежно викладено обставини на обгрунтування позовних вимог вказує, що дійсно, є наявний письмовий договір щодо врегулювання правового режиму майна подружжя при його поділі, але ж це нічого не означає, відповідач не вважає цей доказ вагомим.

Вважає, що нею було доведено і вартість майна і факт виникнення спірних правовідносин і вимагати ще якісь документи чи пояснення немає сенсу, оскільки пояснення позивачем будуть надаватись в судовому засіданні.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обгрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених в ній недоліків терміном 5 (п'ять) днів з дня отримання копії ухвали. Підставами для залишення позовної заяви без руху судом було визначено те, що позивачем не було надано висновки про вартість майна, складені ТОВ «Приватна експертна служба», не було надано звітів про оцінку майна. Крім того, суд першої інстанції вказав, що у позовній заяві не було викладено обставини щодо часу виникнення такого спору між сторонами, не було наведено будь-яких відомостей щодо виконання сторонами умов договору подружжя від 05 червня 2014 року або не зазначено моменту, коли одна із сторін порушила умови зазначеного договору. Таким чином, позивачу необхідно було надати звіти про оцінку спірного нерухомого майна, викласти належним чином обставини на обгрунтування позовних вимог, тобто подати позовну заяву в новій редакції та долучити докази, що підтверджують обставини, на яких грунтувались позовні вимоги.

14 жовтня 2024 року, на виконання вимог ухвали суду, представником позивача була подана заява про усунення недоліків, в якій вона зазначила про те, що нею до позовної заяви було долучено висновки про вартість майна, ці висновки і є частинами звіту про оцінку майна, проте нею було надано тільки витяги із звітів, оскільки повні звіти мають занадто великий обсяг.

Щодо інших підстав для залишення позовної заяви без руху зазначила, що існує письмовий договір щодо врегулювання правового режиму набутого сторонами майна при його поділі, проте відповідач не вважав цей доказ вагомим, вказує, що додає позовну заяву в новій редакції, також зазначила, що всі докази зазначені в позові уже є в матеріалах справи.

До заяви про усунення недоліків позивачем було додано позовну заяву про поділ майна подружжя, яка є ідентичною позовній заяві, яка було подана 24 березня 2024 року, було додано титульні сторінки звітів про експертну грошову оцінку в шести екземплярах.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - визнано неподаною та повернуто позивачу, з підстав неусунення недоліків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява підлягає поверненню позивачу, оскільки останній не усунув недоліки позовної заяви, зазначених в ухвалі від 07 жовтня 2024 року, а саме: не було надано звіти про оцінку спірного майна, не було надано позовну заяву з обгрунтуванням позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частинами 1-2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Положеннями ч.ч.1-6 ст.95ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно з положеннями ст.ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Зокрема, згідно з п.п. 4,5,8 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З наведених обставин справи вбачається, що при залишенні позовної заяви без руху суд першої інстанції вказав на необхідність подання повного звіту про оцінку майна, обгрунтувавши вказані вимоги нормами чинного законодавства. Також суд першої інстанції вказав на необхідність наведення обставин, які вказували на порушення укладеного між подружжям договору та, відповідно, на наявність порушень прав позивача. Позивачем на усунення недоліків апеляційної скарги було надано лише титульні сторінки звітів про оцінку майна.

Посилання позивача на те, що звіти про оцінку є великими за обсягом, а тому з цих підстав позивач надала тільки висновки про вартість майна суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованим, так як звіт є цілісним документом, в якому наведено обгрунтування висновків. Позивачу необхідно було надати на вимогу суду звіти про оцінку спірного майна в повному їх обсязі, оскільки це є необхідно для здійснення їх оцінки в подальшому.

Крім того, суд апеляційної інстанції проаналізувавши первісну позовну заяву та позовну заяву в новій редакції, яка була додана позивачем до заяви про усунення недоліків встановив, що вказані позовні заяви є ідентичними за змістом, позивачем в позовній заяві в новій редакції не було викладено обставини, якими вона обгрунтовувала свої вимоги, разом з тим нею не було викладено обставини щодо часу виникнення спору між сторонами, не було наведено відомостей щодо виконання сторонами умов договору подружжя від 05 червня 2014 року та не зазначено моменту, коли одна із сторін порушила умови зазначеного договору.

Твердження позивача відносно того, що договір від 05 червня 2014 року не є вагомим доказом для відповідача, не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки виходячи з вимог п.4 ч.2 ст. 43 та ч.5 ст. 177 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, а виходячи з положень п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява має містити викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, судом першої інстанції вірно було вказано в ухвалі від 18 жовтня 2024 року недоліки позовної заяви, а позивачем їх усунуто не було.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви з підстав, передбачених ч. 1 ст. 185 ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентними є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів.

Суддя-доповідач

Судді