Справа № 175/2757/25
Провадження № 2/175/683/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2025 року смт. Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретареві судового засідання Кальченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу.

Згідно автоматизованого розподілу справ між суддями, матеріали позовної заяви розподілено до провадження судді Бойка О.М.

В позовних вимогах позивач просить розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 січня 1980 року у Жовтневому відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №51, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від даного шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спільне життя із відповідачем не склалося, оскільки між ними постійно виникали побутові конфлікти, що призвели до втрати між подружжям почуття любові та поваги.

Разом з тим, позивач зазначив, що з відповідачем спільне життя є фактично припиненим та збереження шлюбу неможливе. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем.

Відповідач ознайомившись із позовною заявою, надала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбних відносин, проте вважає, що позивач мав змогу звернутись разом із відповідачкою до органів ДРАЦС для розірвання шлюбу, а не звертатись до суду.

Внаслідок чого, вважає дії позивача є неправильними, а тому просить стягнути з нього судові витрати, понесенні нею під час розгляду судової справи.

Позивач у судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи без її участі та проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Також просила стягнути з позивача судові витрати.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис про шлюб №51 від 12 січня 1980 року, зареєстрований у Новомосковському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жовтневому відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Від даного шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами абз.2 п.п.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу складає 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається що позивачем не сплачено судовий збір, при зверненні до суду, оскільки він є інвалідом ІІ групи, а тому відповідно до норми п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Дане положення кореспондується зі статтею 55 Конституції України в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізується право особи на захист у суді шляхом подачі позову до суду, яка підлягає оплаті судовим збором.

У ст. 1, 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат та справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Рекомендації R (81) 7 Комітету міністрів державам?членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя від 14.05.1981 року та практику Європейського суду з прав людини, які встановлюють, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

За практикою ЄСПЛ, судовий збір не повинен обмежувати право заявників на доступ до правосуддя та має бути «розумним». Разом з тим, на думку ЄСПЛ, судовий збір є таким собі обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

У рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000р. ЕСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, враховуючи той факт, що позивачем по справі не було сплачено судовий збір, а питання розподілу здійснюється під час ухвалення рішення по справі, а також той факт, що не сплата судового збору не повинна позбавляти громадян права на доступ до правосуддя, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача по справі на користь Держави суму судового збору, яка не була сплачена позивачем при зверненні до суду.

Відповідачка, посилаючись на норму ч.9 ст.141 ЦПК України, в якій вказано, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідачка вважає, що спір можливо було вирішити у позасудовому порядку, шляхом звернення до органів ДРАЦС, оскільки вона постійно спілкується із позивачем по телефону, про що надає відповідні скріншоти.

Проте суд не може прийняти до уваги вказані посилання на докази.

Відповідачка, вказала, що позивач не надав до суду жодного доказу чи посилання на доказ, що позивач намагався вирішити питання у позасудовому порядку, проте надала лише скріншоти дзвінків, які, на її думку мають доказову силу активного спілкування із позивачем.

Однак, із скріншоту судом неможливо встановити суть діалогу, предмет, обставини тощо.

Процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі як доказу у судовій справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України передбачається, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні докази; висновки експертів; показаннями свідків.

Велика Палата Верховного Суду ухвалила Постанову від 21.06.2023 у справі №916/3027/21.

У Постанові ВС акцентували на роздруківки та скріншоти електронної пошти та месенджерів як докази. У ВС надали відповідні висновки стосовно електронних доказів.

Подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, зокрема електронний підпис. Натомість електронний доказ це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до норм процесуального законодавства, за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

Суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, у подібних правовідносинах.

Отже, враховуючи, що фактично судом неможливо встановити обставини за яким можливо дійти до висновку, що дії відповідача неправомірні або неправильні, а відповідачем не наданні належні та достатні докази цього, тому суд вважає, що клопотання про стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача слід залишити без задоволення, а з відповідача слід стягнути судовий збір на користь Держави.

Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору несплаченого позивачем у сумі 1 211,20 грн. за вимогу про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 142, 259, 260, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 січня 1980 року у Жовтневому відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №51, вважати розірваним.

Після розірвання шлюбу прізвище сторін залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Держави судовий збір не сплачений позивачем при зверненні до суду у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко