Справа №567/459/23
Провадження №2/567/12/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю представника позивача - адвоката Дяденчука А.І.

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Маковія В.В.

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Жуковського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у загальному розмірі 350 000 доларів США згідно чотирьох боргових розписок.

В подальшому з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_3 просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість:

1) за договором позики у формі розписки від 10.11.2020 року у розмірі 60 000 доларів США, в тому числі: 50 000 доларів США - сума позики та 10 000 доларів США - відсотки за користування позикою;

2) за договором позики у формі розписки від 11.12.2020 року у розмірі 59 375 доларів США, в тому числі: 50 000 доларів США - сума позики та 9 375 доларів США - відсотки за користування позикою;

3) за договором позики у формі розписки від 24.02.2021 року у розмірі 58 125 доларів США, в тому числі: 50 000 доларів США - сума позики та 8 125 доларів США - відсотки за користування позикою;

4) за договором позики у формі розписки від 19.03.2021 року у розмірі 172 500 доларів США, в тому числі: 150 000 доларів США - сума позики та 22 500 доларів США - відсотки за користування позикою.

Позов обґрунтовано тим, що 10.11.2020 року відповідач ОСОБА_1 отримав в нього у позику грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 10.11.2021 року та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 15 % річних, в підтвердження чого надав розписку. 10.11.2021 року ОСОБА_1 сплатив йому відсотки за користування грошовими коштами в сумі 7 500 доларів США, про що було здійснено відповідну відмітку у розписці. Крім того, сторонами договору було погоджено продовження строку дії договору позики до 10.11.2022 року, про що також було здійснено відповідний запис у розписці.

Вказує, що на момент звернення до суду заборгованість за вищевказаним договором позики від 10.11.2020 року складає 60 000 доларів США, в тому числі: 50 000 доларів США - основний борг та 10 000 доларів США - відсотки за користування позикою, які розраховані за 16 місяців користування грошовими коштами.

Крім того, 11.12.2020 року відповідач ОСОБА_1 отримав у нього у позику грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 15.12.2021 року та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 15 % річних, в підтвердження чого надав розписку. 11.12.2021 року ОСОБА_1 сплатив йому відсотки за користування грошовими коштами в сумі 7 500 доларів США, про що було здійснено відповідну відмітку у розписці. Окрім того, сторонами договору було погоджено продовження строку дії договору позики до 11.12.2022 року, про що також було здійснено відповідний запис у розписці.

Зазначає, що на момент звернення до суду заборгованість за вищевказаним договором позики від 11.12.2020 року складає 59 375 доларів США, в тому числі: 50 000 доларів США - основний борг та 9 375 доларів США - відсотки за користування позикою, які розраховані за 15 місяців користування грошовими коштами.

Окрім того, 24.02.2021 року відповідач ОСОБА_1 отримав у нього у позику грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 31.12.2021 року та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 15 % річних, в підтвердження чого надав розписку. 24.12.2022 року ОСОБА_1 сплатив йому відсотки за користування грошовими коштами в сумі 7 500 доларів США, про що було здійснено відповідну відмітку у розписці. Також сторонами договору було погоджено продовження строку дії договору позики до 24.02.2023 року, про що було здійснено відповідний запис у розписці.

Вказує, що на момент звернення до суду заборгованість за вищевказаним договором позики від 24.02.2021 року складає 58 125 доларів США, в тому числі: 50 000 доларів США - основний борг та 8 125 доларів США - відсотки за користування позикою, які розраховані за 13 місяців користування грошовими коштами.

Крім того, 19.03.2021 року відповідач ОСОБА_1 отримав у нього у позику грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 20.03.2022 року та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 15 % річних, в підтвердження чого надав розписку. 19.03.2022 року ОСОБА_1 сплатив йому відсотки за користування грошовими коштами в сумі 22 500 доларів США, про що було здійснено відповідну відмітку у розписці. Також сторонами договору було погоджено продовження строку дії договору позики до 19.03.2023 року, про що було здійснено відповідний запис у розписці.

Вказує, що на момент звернення до суду заборгованість за вищевказаним договором позики від 19.03.2021 року складає 172 500 доларів США, в тому числі: 150 000 доларів США - основний борг та 22 500 доларів США - відсотки за користування позикою, які розраховані за 12 місяців користування грошовими коштами.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_1 власноручно склав вищевказані чотири розписки та по завершенню строку дії договорів позики вищевказаний борг не повернув.

В обгрунтування позовних вимог, заявлених до відповідачки ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_3 зазначає, що на день укладення вищевказаних договорів позики та отримання грошових коштів відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому при вирішенні спору щодо виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, вважає, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 добровільно борг не погасили, що й спонукало позивача ОСОБА_4 звернутися до суду з вищевказаним позовом, який він просить задовольнити та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість згідно чотирьох боргових розписок у загальному розмірі 350 000 доларів США та судові витрати по справі.

Згідно ухвали суду від 03.04.2023 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження з викликом сторін, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно іншої ухвали суду від 03.04.2023 р. частково задоволено заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 , а саме: земельну ділянку кадастровий номер :10:003:0028 площею 1,2297 га, для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242; земельну ділянку кадастровий номер :10:003:0027 площею 1,2297 га, для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242; земельну ділянку кадастровий номер :04:001:1537 площею 1,006 га, для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212; земельну ділянку кадастровий номер :01:009:0071 площею 2,7217 га, для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246; земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0174 площею 0,549 га, для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2; будівлю пункту обслуговування автомобілів загальною площею 858,2 кв.м., яка знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2; будівлю лазні з підвалом та прибудовою, прибудована будівля акумуляторної загальною площею 208,2 кв.м., яка знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2.

Крім того, заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо земельних ділянок з кадастровими номерами : :10:003:0028; :10:003:0027; :04:001:1537;:01:009:0071; :01:001:0174, в тому числі вносити до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо зазначених об`єктів нерухомого майна - до вирішення Острозьким районним судом Рівненської області справи по суті.

Також, заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо наступного нерухомого майна: будівлі пункту обслуговування автомобілів загальною площею 858,2 кв.м., яка знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2; будівлі лазні з підвалом та прибудовою, прибудована будівля акумуляторної загальною площею 208,2 кв.м., яка знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2, в тому числі вносити до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо зазначених об`єктів нерухомого майна - до вирішення Острозьким районним судом Рівненської області справи по суті.

В задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову відмовлено.

Вищевказана ухвала суду про забезпечення позову від 03.04.2023 р. була предметом апеляційного перегляду, та згідно постанови Рівненського апеляційного суду від 22.06.2023 р. ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 03.04.2023 р. залишено без змін.

Згідно ухвали суду від 03.05.2023 р. задоволено заяву представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Тарновецького Я.М. про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачці ОСОБА_2 , а саме:житловий будинок загальною площею 154,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24;садовий будинок загальною площею 304 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24;земельну ділянка кадастровий номер :03:002:0011 площею 0,187 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: Рівненська область Острозький район с.Шлях: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42; земельну ділянку кадастровий номер :04:002:0268 площею 0,12 га, для колективного садівництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24;земельну ділянку кадастровий номер :06:002:0101 площею 1,5122 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: Рівненська область Острозький район Верхівська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42; земельну ділянку кадастровий номер :06:002:0205 площею 1,8828 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: Рівненська область Острозький район Могилянівська сільська рада, реєстраційний номероб`єкта нерухомого майна 242;земельну ділянку кадастровий номер :06:001:0088 площею 2,2056 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за адресою: Рівненська область Острозький район Плосківська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42; земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0048 площею 3,9766 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246.

Крім того, заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майнота органам держреєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо наступного нерухомого майна:житлового будинку загальною площею 154,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24;садового будинку загальною площею 304 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, в тому числі вносити до державного реєстру речових прав записи про держреєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування держреєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо вищезазначених об`єктів - до вирішення Острозьким районним судом Рівненської області справи по суті.

Також заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органамдержреєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні діїщодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:002:0011; :04:002:0268; :06:002:0101;:06:002:0205;:06:001:0088; :02:003:0048, в тому числі вносити до державного реєстру речових прав записи про держреєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування держреєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо вищезазначених об`єктів майна - до вирішення Острозьким районним судом Рівненської області справи по суті.

Ухвала суду про забезпечення позову від 03.05.2023 р. була предметом апеляційного та касаційного перегляду, та згідно постанови Верховного Суду від 24.07.2024 р. постанову Рівненського апеляційного суду від 22.06.2023 р. в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно скасовано, а ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 03.05.2023 р. в цій частині залишено в силі.

Ухвалою суду від 26.05.2023 р. було зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили рішення суду в іншій цивільній справі № 569/8071/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними.

Ухвалою суду від 11.10.2024 р. поновлено провадження у даній справі.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Гуль Н.В. у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 09.05.2023 року, заперечила проти позову повністю та просила у його задоволенні відмовити за безпідставністю. В подальшому згідно заяви іншого представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Маковія В.В., яка надійшла до суду 28.10.2024 р., останній, діючи в інтересах відповідача ОСОБА_1 без обмеження повноважень, визнав позовні вимоги заявлені до відповідача ОСОБА_1 , водночас в частині позовних вимог, заявлених до співвідповідачки ОСОБА_2 просив відмовити, мотивуючи тим, що кошти за вищевказаними договорами позики були отримані та використані ОСОБА_1 для розвитку власного бізнесу. Вказує, що згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Ідек-2006» №106 від 23.09.2020 р. відповідача ОСОБА_1 , як директора товариства, було уповноважено на укладення та підписання кредитного договору з АТ «ПроКредит Банк», а також на укладення інших видів правочинів для отримання обігових грошових коштів у спосіб відмінний від кредитних коштів за кредитним договором з АТ «ПроКредит Банк» з метою продовження будівництва елеватора. Відповідач ОСОБА_1 , який був уповноважений загальними зборами учасників товариства, уклав з позивачем ОСОБА_3 чотири договори позики, які були оформлені у виді боргових розписок від 10.11.2020 р. на суму 50 000 доларів США, від 11.12.2020 р. на суму 50 000 доларів США, від 24.02.2021 р. на суму 50 000 доларів США та від 19.03.2021 р на суму 150 000 доларів США. Вказані грошові кошти були витрачені вищевказаним товариством при здійсненні будівництва елеватора з ангарними приміщеннями шляхом здійснення розрахунків з підрядними організаціями в готівковій формі, та на придбання обладнання та будівельних матеріалів, тощо.

Зазначає, що грошові кошти, отримані відповідачем ОСОБА_1 за вищевказаними договорами позики, були отримані в інтересах ТОВ «Ідек-2006» для розвитку бізнесу, а не в інтересах сім`ї. Грошові кошти у вищевказаному розмірі були отримані ОСОБА_1 у борг без відома і дозволу його дружини ОСОБА_2 , та остання не була обізнана про зобов`язання за такими договорами позики.

Вказує, що відповідачем ОСОБА_1 за період 2020-2023 р.р. було отримано значний дохів, в тому числі від продажу нерухомого майна, а також він мав значні грошові заощадження, сума яких була достатньою для утримання та забезпечення потреб сім`ї, а відтак не було потреби використовувати позичкові кошти в інтересах сім`ї.

Вважає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт укладення вищевказаних правочинів в інтересах сім`ї та використання отриманих за ними коштів саме в інтересах сім`ї.

Відповідачка ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву заперечила проти заявлених до неї позовних вимог та просила у їх задоволенні відмовити за безпідставністю та недоведеністю, обгрунтовуючи тим, що з 20.06.2008 р. вона перебуває з відповідачем ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, та про наявність укладених її чоловіком ОСОБА_5 договорів позики, оформлених борговими розписками від 10.11.2020 р. на суму 50 000 доларів США, від 11.12.2020 р. на суму 50 000 доларів США, від 24.02.2021 р. на суму 50 000 доларів США та від 19.03.2021 р. на суму 150 000 доларів США, їй не було відомо до моменту отримання нею ухвали Острозького районного суду Рівненської області від 03.04.2023 р. про відкриття провадження у даній справі. У зв`язку з чим вона зверталась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про визнання таких договорів позики недійсними з підстав відсутності її усної чи письмової згоди на укладення таких договорів, оскільки вони виходять за межі дрібних побутових. Зазначає, що позивачем не доведено використання її чоловіком ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 300 000 доларів США, отриманих за вищевказаними договорами позики, в інтересах сім`ї, і такі докази відсутні в матеріалах справи. Вказує, що кошти за такими договорами позики були використані її чоловіком ОСОБА_1 на розвиток власного бізнесу, в тому числі на придбання 04.12.2021 р. та 11.02.2022 р. чотирьох земельних ділянок сільськогосподарського призначення: площею 1,2299 (кадастровий номер :010:003:0028), площею 1,2297 (кадастровий номер :10:003:0027), площею 1,006 га (кадастровий номер :04:001:1537) та площею 2,7217 (кадастровий номер :01:009:0071). Заперечуючи проти позову, відповідачка вказує, що вона не давала своєму чоловікові згоди на укладення вищевказаних договорів позики. Вважає, що кошти, отримані в борг її чоловіком ОСОБА_1 та використані не в інтересах сім`ї, не можуть бути стягнуті солідарно з неї як його дружини на підставі ст.65 СК України.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання від нього до суду не надходило.

Представник позивача - адвокат Дяденчук А.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та доводів, викладених у позовній заяві та просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що як йому відомо від позивача ОСОБА_3 , останній позичав для відповідача ОСОБА_1 грошові кошти для розвитку бізнесу останнього та для придбання земельних ділянок.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового засідання від нього до суду не надходило.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Маковій В.В. в судовому засіданні позовні вимоги заявлені до відповідача ОСОБА_1 визнав та не заперечував проти їх задоволення, водночас заперечив проти задоволення позовних вимог, заявлених до відповідачки ОСОБА_2 з підстав, викладених у своїй заяві, поданій до суду 28.10.2024 р. Додатково пояснив, що позивачем не було надано будь-яких доказів і такі докази відсутні в матеріалах справи на підтвердження укладення відповідачем ОСОБА_1 вищевказаних чотирьох договорів позики в інтересах сім`ї, як і відсутні докази на підтвердження використання позичкових коштів, отриманих відповідачем ОСОБА_1 за такими договорами саме в інтересах сім`ї. Вказав, що наявні у відповідача ОСОБА_1 грошові заощадження виключали потребу у використанні позичкових коштів в інтересах сім`ї.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти заявлених до неї позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та пояснила, що вона не знала про боргові розписки, складені її чоловіком ОСОБА_1 , за якими позивач має намір стягнути з неї в солідарному порядку заборгованість у загальному розмірі 350 000 доларів США, чоловік ОСОБА_1 не повідомляв її про намір отримати в борг грошові кошти у вищевказаному розмірі та своєї згоди для чоловіка на отримання в борг грошових коштів у вищевказаному розмірі вона не давала. Зазначила, що про боргові розписки чоловіка, стягнення за якими є предметом даного спору, їй стало відомо в 2023 р. після отримання ухвал суду про відкриття провадження у справі та залучення її співвідповідачем у даній справі, та як згодом пояснював їй чоловік такі кошти він позичав для розвитку власного бізнесу, та отримані чоловіком позичкові кошти не були використані в інтересах сім`ї. Пояснила, що вона впродовж декількох років не працює, приймає безпосередню участь у вихованні дітей та кошти на утримання та матеріальне забезпечення сім`ї надавав її чоловік ОСОБА_1 . Пояснила, що їй на праві власності належить, зокрема, 5 земельних ділянок, які були придбані у серпні та вересні 2021 року (тобто після укладення її чоловіком 4 вищевказаних договорів позики) за кошти в сумі, яка еквівалентна приблизно 20 000 доларів США, які вона перерахувала з власного банківського рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк», та які надав їй чоловік із своїх власних заощаджень, достатність та правомірність походження яких підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу (в 2020 р. - отриманий чоловіком дохід становив близько 1,5 млн. грн., в 2021 р. - близько 8,5 млн грн.), а також підтверджується отриманими грошовими коштами за продану чоловіком квартиру згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 21.02.2020 р. за ціною понад 2 млн. грн. Пояснила, що придбання нею 5 земельних ділянок було здійснено як вкладення у пасивне інвестування з метою подальшої їх передачі в оренду, та на даний час користування належними їй земельними ділянками здійснює ТОВ «МЕТАГРО», за що сплачує їй орендну плату на банківський рахунок. На даний час з 01.03.2022 р. вона тимчасово проживає за кордоном у зв`язку з повномаштабним вторгнення російської федерації на територію України.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Жуковський О.В. в судовому засіданні заперечив проти позову в частині позовних вимог, заявлених до відповідачки ОСОБА_2 з підстав, викладених у її відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що сукупна вартість придбаних відповідачкою ОСОБА_2 земельних ділянок складає суму еквіваленту приблизно 20 000 доларів США, які надав їй її чоловік ОСОБА_1 з власних заощаджень, та загальний розмір отриманих відповідачем ОСОБА_1 у борг грошових коштів складає 300 000 доларів США, що не є співрозмірним та є не паритетним для стверджування позивачем про використання позичкових коштів саме в інтересах сім`ї.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.11.2020 р. між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 15 % річних та зі строком повернення до 10.11.2021 р. На підтвердження отримання грошових коштів у борг відповідач ОСОБА_1 склав розписку. 10.11.2021 р. відповідач ОСОБА_1 на виконання умов договору позики від 10.11.2021 р. сплатив позивачу відсотки за користування грошовими коштами в сумі 7 500 доларів США, про що було здійснено відповідну відмітку у розписці. Крім того, сторонами договору було погоджено продовження строку дії договору позики до 10.11.2022 р., про що також було здійснено відповідний запис у розписці.

Крім того, 11.12.2020 р. між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений другий договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 15 % річних та зі строком повернення до 15.12.2021 р. На підтвердження отримання грошових коштів у борг відповідач ОСОБА_1 склав розписку. 11.12.2021 р. відповідач ОСОБА_1 на виконання умов договору позики від 11.12.2020 р. сплатив позивачу відсотки за користування грошовими коштами в сумі 7 500 доларів США, про що було здійснено відповідну відмітку у розписці. Крім того, сторонами договору було погоджено продовження строку дії договору позики до 11.12.2022 р., про що також було здійснено відповідний запис у розписці.

Окрім того, 24.02.2021 р. між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений третій договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 15 % річних та зі строком повернення до 31.12.2021 р. На підтвердження отримання грошових коштів у борг відповідач ОСОБА_1 склав розписку. 24.12.2022 р. відповідач ОСОБА_1 на виконання умов договору позики від 24.02.2021 р. сплатив позивачу відсотки за користування грошовими коштами в сумі 7 500 доларів США, про що було здійснено відповідну відмітку у розписці. Крім того, сторонами договору було погоджено продовження строку дії договору позики до 24.02.2023 р., про що також було здійснено відповідний запис у розписці.

Крім того, 19.03.2021 р. між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений четвертий договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 15 % річних та зі строком повернення до 20.03.2022 р. На підтвердження отримання грошових коштів у борг відповідач ОСОБА_1 склав розписку. 19.03.2022 р. відповідач ОСОБА_1 сплатив позивачу відсотки за користування грошовими коштами в сумі 22 500 доларів США, про що було здійснено відповідну відмітку у розписці. Окрім того, сторонами договору було погоджено продовження строку дії договору позики до 19.03.2023 р, про що також було здійснено відповідний запис у розписці.

Розписки від 10.11.2020 р., від 11.12.2020 р., від 24.02.2021 р. та від 19.03.2021 р. про отримання відповідачем ОСОБА_1 у борг грошових коштів в загальному розмірі 300 000 доларів США складені відповідачем ОСОБА_1 у письмовій формі, підписані ним та їх дійсність останнім не оспорена.

Разом з тим вищевказані боргові розписки, складені відповідачем ОСОБА_1 , були оспорені відповідачкою ОСОБА_2 та згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26.03.2024 р. у цивільній справі № 569/8071/23 в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними було відмовлено, та вказане рішення залишено без змін згідно постанови Рівненського апеляційного суду від 26.09.2024 р.

Відповідач ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань з повернення боргу.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

З текстів розписок від 10.11.2020 р., від 11.12.2020 р., від 24.02.2021 р. та від 19.03.2021 р. однозначно вбачається, що відповідач ОСОБА_1 отримав від позивача кошти в борг в загальному розмірі 300 000 доларів США, які зобов`язався повернути.

Зміст розписок, складених відповідачем ОСОБА_1 , є зрозумілим та не викликає неясностей, у них чітко вказано як суму грошових коштів, переданих у позику, так і відсотки за користування позикою і строк повернення боргу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 з приводу отримання останнім в борг у позивача грошових коштів у загальному розмірі 300 000 доларів США, оскільки надані суду розписки підтверджують як факт укладення відповідних договорів позики, так і факт отримання відповідачем ОСОБА_1 від позивача ОСОБА_3 позики у вищевказаному розмірі.

Відтак, факт отримання грошових коштів відповідачем ОСОБА_1 у вищевказаному розмірі за узгодженими сторонами істотними умовами договорів, підтверджується змістом вищевказаних розписок, які складені відповідачем ОСОБА_1 власноручно, та дійсність договорів позики підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26.03.2024 р. та постановою Рівненського апеляційного суду від 26.09.2024 р. у цивільній справі №569/8071/23.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконав умов укладених із позивачем ОСОБА_3 договорів позики, оформлених борговими розписками, оскільки у визначений сторонами у договорах строк кошти не повернув, а відтак відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу в розмірі 300 000 доларів США, в тому числі : за договором позики у формі розписки від 10.11.2020 р. у розмірі 50 000 доларів США, за договором позики у формі розписки від 11.12.2020 р. у розмірі 50 000 доларів США, за договором позики у формі розписки від 24.02.2021 р. у розмірі 50 000 доларів США та за договором позики у формі розписки від 19.03.2021 р. у розмірі 150 000 доларів США.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Конституція України не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Чинне законодавство не містить заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №761/12665/14-ц, від 16.01.2019р. у справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц, від 23.10.2019р. у справі №723/304/16-ц.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, яка може бути спростована заінтересованими особами.

Наявність встановленої законом презумпції правомірності договору звільняє його сторони від обов`язку доведення його дійсності. Натомість на особу, яка заперечує цю презумпцію, покладається тягар її спростування.

Дійсність правочинів, за якими позивач ОСОБА_3 просить стягнути заборгованість, відповідачем ОСОБА_1 не оспорюється.

Водночас, при оспорюванні відповідачкою ОСОБА_2 дійсності вищевказаних правочинів останній у задоволенні відповідного позову було відмовлено, що підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26.03.2024 р. та постановою Рівненського апеляційного суду від 26.09.2024 р. у справі №569/8071/23.

Факт підписання чотирьох боргових розписок ОСОБА_1 , за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цих фактів, свідчить про досягнення сторонами згоди по зазначених у таких розписках умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої такими договорами суми грошових коштів.

При вирішенні спору суд приймає до уваги, що відповідач ОСОБА_1 не лише користувався позичковими коштами, а й фактично визнав укладення договорів позики, вчинивши дії, спрямовані на їх виконання, сплативши грошові кошти на погашення процентів за користування грошовими коштами в загальному розмірі 45 000 доларів США, що підтверджується відповідними записами у боргових документах, складених відповідачем ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості за основною сумою боргу, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача ОСОБА_1 , приймається судом як достовірний.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 було порушено обов`язок з повернення позичкових коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачем ОСОБА_1 не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення основної суми боргу згідно чотирьох договорів позики у вищевказаному розмірі.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_1 не повернув позивачу суму боргу в розмірі обумовленому у розписках, а відтак право позивача ОСОБА_3 підлягає судовому захисту.

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 відсотків за користування грошовими коштами суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення договору позики проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за основною сумою боргу, також заборгованість за процентами за користування грошовими коштами.

Отримавши грошові кошти у борг, відповідач ОСОБА_1 погодився сплатити проценти за користування позичковими коштами у розмірі, визначеному відповідними договорами позики, що відповідає вимогам ст.1048 ЦК України.

Судом встановлено, що при укладенні вищевказаних чотирьох договорів позики позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 дійшли спільної згоди та встановили, що розмір процентів за користування грошовими становить 15 % річних.

Згідно розрахунків заборгованості, які складені позивачем ОСОБА_3 та не спростовані відповідачем ОСОБА_1 , борг останнього зі сплати відсотків за користування грошовими коштами за договором позики від 10.11.2020 р. становить 10 000 доларів США (50 000 доларів США х 15% річних/12 місяців х 16 місяців = 10 000 доларів США), за договором позики від 11.12.2020 р. - 9 375 доларів США (50 000 доларів США х 15 % річних/12 місяців х 15 місяців = 9 375 доларів США), за договором позики від 24.02.2021 р. - 8 125 доларів США (50 000 доларів США х 15 % річних / 12 місяців х 13 місяців = 8 125 доларів США) та за договором позики від 19.03.2021 р. 22 500 доларів США (150 000 доларів США х 15 % річних /12 місяців х 12 місяців = 22 500 доларів США).

На даний час такий борг по відсоткам за користування грошовими коштами відповідачем ОСОБА_1 не сплачений, а відтак вказані суми також підлягають стягненню з останнього.

При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач ОСОБА_1 належних доказів повернення позичкових коштів та відсотків за їх користування суду не надав.

Контррозрахунку, який би спростовував неправильність розрахунку, поданого позивачем, відповідачем ОСОБА_1 також не надано.

При вирішенні позовних вимог заявлених ОСОБА_3 до відповідачки ОСОБА_2 суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Правовий аналіз ч.4 ст.65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16 (провадження № 61-26089св18), від 08 квітня 2020 року у справі № 361/7130/15-ц (провадження № 61-1843св20), від 21 липня 2021 року у справі № 361/5840/19 (провадження № 61-259св21), від 16 лютого 2022 року у справі № 520/6471/17 (провадження № 61-16118св20), від 28 вересня 2022 року у справі №752/7501/18 (провадження № 61-19066св21).

За своєю природою принцип змагальності судового процесу засновується на розподілі процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - на відповідача.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 20.06.2008 року та станом на час розгляду справи у суді перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 20.06.2008 р.

З доводів представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Маковія В.В. судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 станом на дату укладення боргових розписок був учасником ТОВ «Ідек-2006» та перебував на посаді генерального директора вказаного товариства.

Так, згідно протоколу №106 загальних зборів учасників ТОВ «Ідек-2006» від 23.09.2020 р. надано повноваження генеральному директору ТОВ «Ідек-2006» Ігнатюку Ю.О. на укладення та підписання від імені товариства кредитного договору з АТ «ПроКредит Банк», а також уповноважено ОСОБА_1 на укладення інших видів правочинів для отримання обігових грошових коштів у спосіб відмінний від кредитних коштів за договором з АТ «ПроКредит Банк» з метою продовження будівництва елеватора.

Оцінюючи з точки зору належності та допустимості надані представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Маковієм В.В. докази на підтвердження здійснення ТОВ «Ідек-2006» будівництва елеватора та ангарних приміщень, суд не приймає їх до уваги, оскільки інвентарна картка обліку основних засобів ТОВ «Ідек-2006» № 350 (ангар для зерна), інвентарна картка обліку основних засобів ТОВ «Ідек-2006» № 205 (зерносушильний комплекс 50т/г), інвентарна картка обліку основних засобів ТОВ «Ідек-2006» № 389 (зерносушильний комплекс №3), інвентарна картка обліку основних засобів ТОВ «Ідек-2006» № 139 (зерносушильний комплекс №1), складені не встановленою особою, на яких відсутній підпис особи, відповідальної за їх складення та відсутня печатка товариства. Разом з тим, з наданих представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Маковієм В.В. світлин із зображенням перебігу будівництва суд також позбавлений можливості достовірно встановити (ідентифікувати) як дату і час виконання таких світлин, так і місцерозташування об`єктів будівництва, зображених на них, і їх приналежність будь-кому.

Суд, даючи оцінку з точки зору належності та допустимості наданого представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Маковієм В.В. заключення по проведенню спеціальної перевірки з використанням поліграфу проведеного для ОСОБА_1 , також не приймає його в якості доказу до уваги, оскільки поліграф є різновидом психофізіологічної апаратури і являє собою комплексну багатоканальну апаратну методику реєстрації змін психофізіологічних реакцій людини у відповідь на пред`явлення за спеціальною схемою певних психологічних стимулів; аналіз інформації, отриманої від людини в процесі опитування за допомогою поліграфа, як стверджується, дає змогу одержувати необхідну орієнтувальну інформацію та виявляти ту, яку людина приховує.

Поліграф - це багатоканальний осцилограф, який проводить одночасний запис показників кров`яного тиску, дихання, рухових реакцій, робить електрокардіограму тощо. Водночас, на основні чотири показники, які вимірюються поліграфом (артеріальний тиск, пульс, потовиділення, частота дихання) впливає велика кількість емоцій, в тому числі радість, ненависть, печаль, тривога, депресія. Зв`язок цих параметрів у сукупності із намірами безперечного обману до цього часу наукою не доведено. При цьому слід зазначити, що поліграф не читає думки, а лише реєструє фізіологічну активність та зміну її параметрів. Він виявляє не брехню, а лише збудження, яке з певною долею вірогідності може свідчити про неправду. По фізіологічним реакціям не можна точно встановити природу процесу, що їх викликав (позитивна чи негативна емоція, біль, якісь асоціації, брехня, переляк).

Законодавець дозволяє використовувати поліграф у вузькому професійному колі (Інструкція про порядок використання поліграфів у Національній поліції України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.11.2017 року № 920, Порядок проведення психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа у Державному бюро розслідувань, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2017 року № 449, Положення про психологічне забезпечення в Національній гвардії України, затверджене Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 8 грудня 2016 року № 1285, тощо).

Опитування учасників процесу з використанням поліграфа не відноситься до експертиз, передбачених Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5.

Відповідно до підпунктів 6.8.1-6.8.2 пункту 6.8 розділу VI Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5 з метою отримання орієнтувальної інформації можуть проводитися опитування із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа. Предметом опитування із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа є отримання орієнтувальної інформації щодо: ступеня ймовірності повідомленої опитуваною особою інформації; повноти наданої опитуваною особою інформації; джерела отриманої опитуваною особою інформації; уявлень опитуваної особи про певну подію; іншої орієнтувальної інформації, необхідної для конструювання версій розслідування певних подій. Такі опитування можуть проводитись тільки за наявності письмової згоди особи, яка проходитиме опитування.

Згідно із ст.76 ЦПК України результати опитування із застосуванням поліграфа не можуть бути достовірним та допустимим доказом, оскільки таке опитування проводиться з метою отримання орієнтовної інформації, а доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи.

Висновок психофізіологічного опитування особи з використанням поліграфа не відноситься до висновків експерта чи документів в розумінні доказів та доказування, результати перевірок на поліграфі мають орієнтовне значення, а висновки мають ознаки вірогідності.

Водночас, надаючи оцінку іншим доказам, які були досліджені, судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що отримані в борг кошти відповідач ОСОБА_1 витратив саме в інтересах сім`ї.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 21.02.2020 р. відповідач ОСОБА_1 продав належну йому на праві приватної власності квартиру, за що отримав 2 344 400 грн., та з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 20.03.2024 р. вбачається, що відповідач ОСОБА_1 в 2020 р. отримав дохід (заробітна плата, дивіденди) в розмірі 1 788 394,40 грн., в 2021 р. отримав дохід (заробітна плата, дивіденди) в розмірі 8 564 612,48 грн. та в 2022 р. отримав дохід (заробітна плата, дивіденди, соціальні виплати, продаж нерухомого майна, надання земельної ділянки в оренду/суборенду) в розмірі 2 159 650,93 грн., та отриманий відповідачем ОСОБА_1 дохід дозволяв надати для його дружини ОСОБА_2 грошові кошти, необхідні останній для купівлі 5 земельних ділянок, придбання яких мало місце після укладення вищевказаних чотирьох договорів позики.

На підставі належної оцінки наданих сторонами доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав кваліфікувати ОСОБА_2 , як зобов`язану особу (боржника) за укладеними ОСОБА_1 договорами позики у формі боргових розписок, оскільки згоди на їх укладення ОСОБА_2 не надавала, а факт укладення таких правочинів в інтересах сім`ї та використання отриманих за ними коштів саме в інтересах сім`ї у цій справі є недоведеним, належними і допустим доказами не підтверджується, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення боргу за договорами позики від 10.11.2020 р., від 11.12.2020 р., від 24.02.2021 р. та від 19.03.2021 р. з відповідачки ОСОБА_2 у зв`язку з їх недоведеністю.

Беручи до уваги встановлені судом обставини та з урахуванням вищевказаних правових позицій Великої Палати Верховного Суду, які відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України є обов`язковими до застосування, суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 боргу за договором позики у формі розписки від 10.11.2020 р. у розмірі 60 000 доларів США, за договором позики у формі розписки від 11.12.2020 р. у розмірі 59 375 доларів США, за договором позики у формі розписки від 24.02.2021 р. у розмірі 58 125 доларів США та за договором позики у формі розписки від 19.03.2021 р. у розмірі 172 500 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відтакз відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору у розмірі13 956,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 18, 81-82, 141, 263, 265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість :

- за договором позики у формі розписки від 10.11.2020 року у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США;

- за договором позики у формі розписки від 11.12.2020 року у розмірі 59 375 (п`ятдесят дев`ять тисяч триста сімдесят п`ять) доларів США;

- за договором позики у формі розписки від 24.02.2021 року у розмірі 58 125 (п`ятдесят вісім тисяч сто двадцять п`ять) доларів США;

- за договором позики у формі розписки від 19.03.2021 року у розмірі 172 500 (сто сімдесят дві тисячі п`ятсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 13 956 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.02.2025 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.