ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2987/25 Справа № 187/1529/24 Суддя у 1-й інстанції - Караул О. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Лопаковій А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року та додаткове рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2024 року у складі судді Караула О.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про визнання іпотеки припиненою, припинення обтяжень на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що 28 грудня 2006 року між ним та ПАТ КБ ПриватБанк укладено кредитний договір № DZP0GK00770020, за умовами якого отримав кредит у розмірі 9900,00 доларів США, терміном до 27 грудня 2026 року, та зобов`язався його повернути, сплативши проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, 28 грудня 2006 року між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Окатою Л.Г., реєстр № 2211, предметом якого є: житловий будинок, загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площа 0,150 га, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер земельної ділянки: 19

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № DZP0GK00770020, було укладено договір поруки між ПАТ КБ "ПриватБанк та поручителем ОСОБА_3 .

Рішення Петриківського районний суд Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № DZP0GK00770020 від 28 грудня 2006 року у розмірі 11256 доларів США 23 центи, що за курсом 24,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17 червня 2016 року складає 280280,13 грн.

20 липня 2017 року видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження ВП № 59397944, яке в подальшому закінчено на підставі постанови державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дарадан М.В. від 09 липня 2024 року, у зв`язку із сплатою боржником ОСОБА_2 боргу у повному обсязі.

Крім того, у провадженні приватного виконавця Нордіо В.В. перебувало виконавче провадження ВП № 72116172 про примусове виконання виконавчого листа Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2017 року про стягнення на користь ПАТ КБ "ПриватБанк грошової суми у розмірі 280280,13 грн., боржником у якому був ОСОБА_1 .

Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарними боржниками, виконавчі документи у ВП № 72116172 та ВП № 59397944 є ідентичними, у зв`язку із повним виконанням виконавчого документу ОСОБА_2 як солідарним боржником, приватним виконавцем Нордіо В.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 72116172 від 22 липня 2024 року щодо боржника ОСОБА_1 .

Таким чином, заборгованість за кредитним договором №DZP0GK00770020 від 28 грудня 2006 року погашено у повному обсязі, проте банком не здійснено жодних дій щодо державної реєстрації припинення іпотеки та зняття заборони з предмету іпотеки за апотечним договором, укладеним 28 грудня 2006 року між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк, укладеного в забезпечення виконання кредитного договору № DZP0GK00770020 від 28 грудня 2006 року.

Оскільки банк фактично ухиляється від здійснення дій щодо припинення іпотеки та зняття заборони, вимушений звернутись до суду із даним позовом та просити суд визнати припиненою іпотеку нерухомого майна за іпотечним договором, укладеним 28 грудня 2006 року та припинити обтяження на нерухоме майно.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненою іпотеку нерухомого майна: житлового будинку, загальною площею 90,3 кв.м., житлова площа 56,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,150 га, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер земельної ділянки: 19, за Іпотечним договором, укладеним 28 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ ПриватБанк, посвідчений приватним нотаріусом Окатою Л.Г., реєстр № 2211.

Припинено обтяження (іпотеку) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер запису про іпотеку: 4315215; зареєстроване 21 березня 2007 року реєстратором: Приватний нотаріус Крючкова Т.В., а також номер запису про обтяження: 4315156, зареєстроване 28 грудня 2006 року реєстратором: Приватний нотаріус Оката Л.Г. (щодо житлового будинку); номер запису про обтяження: 4315192, зареєстроване 28 грудня 2006 року реєстратором: Приватний нотаріус Оката Л.Г. (щодо земельної ділянки), із виключенням відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, оскільки з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, припинилися зобов`язання боржників як за кредитним договором так і за договором іпотеки, а тому наявні правові підстави для припинення обтяження нерухомого майна.

Додатковим рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2024 року стягнуто з АТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу за договором б/н про надання юридичної допомоги адвокатом від 12 серпня 2024 року у розмірі 30000,00 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для стягнення з банку понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн., який відповідає складності справи та часу витраченим адвокатом на надання правничої допомоги.

Не погодившись з такими рішеннями суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та норм процесуального права, просили скасувати рішення та додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином обставини, що мають значення для справи, не звернув належної уваги на норми чинного законодавства та практику Верховного Суду, оскільки виконання рішення суду у справі № 187/749/16-ц проводилося без врахування курсової різниці, а тому заборгованість по кредитному договору повністю не погашена. Вказує, що стягнуті на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям розумності, співмірності та справедливості, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк був укладений кредитний договір № DZP0GK00770020, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 9900,00 доларів США, терміном до 27 грудня 2026 року, та зобов`язався його повернути, сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, було укладено договір поруки між ПАТ КБ "ПриватБанк та поручителем ОСОБА_3 .

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області у справі №187/749/16-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № DZP0GK00770020 від 28 грудня 2006 року у розмірі 11256 доларів США 23 центи, що за курсом 24,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17 червня 2016 року складає 280280 грн. 13 коп., а також судовий збір у розмірі 4204,20 грн.

Згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12 серпня 2024 року, кредитний договір також був забезпечений іпотечним договором, укладеним 28 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк, посвідчений приватним нотаріусом Окатою Л.Г., реєстр № 2211, предметом якого є: житловий будинок, загальною площею 90,3 кв.м., житлова площа 56,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площа 0,150 га, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер земельної ділянки: 19

Вказаний житловий будинок та земельна ділянка належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Окатою Л.Г., ВЕМ №628340, реєстр №2196.

Відомості про державну реєстрацію обтяжень та іпотеки нерухомого майна внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: реєстраційний номер запису про іпотеку 4315215; зареєстровано 21 березня 2007 року реєстратором: приватний нотаріус Крючкова Т.В., а також номер запису про обтяження: 4315156, зареєстроване 28 грудня 2006 року реєстратором: приватний нотаріус Оката Л.Г. (щодо житлового будинку); номер запису про обтяження: 4315192, зареєстроване 28 грудня 2006 року реєстратором: приватний нотаріус Оката Л.Г. (щодо земельної ділянки).

У провадженні Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало ВП № 59397944 про примусове виконання виконавчого листа № 2/0187/410/16, виданого 20 липня 2017 року на виконання рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року про стягнення на користь ПАТ КБ "ПриватБанк грошової суми у розмірі 280280,13 грн., боржником у якому була ОСОБА_2 .

Вказане провадження закінчено на підставі постанови державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дарадан М.В. від 09 липня 2024 року у зв`язку із сплатою боржником ОСОБА_2 боргу у повному обсязі.

Крім того, у провадженні приватного виконавця Нордіо В.В. перебувало виконавче провадження ВП № 72116172 про примусове виконання виконавчого листа, виданого 20 липня 2017 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області від 20 липня 2017 року про стягнення на користь ПАТ КБ "ПриватБанк грошової суми у розмірі 280280,13 грн., боржником у якому був ОСОБА_1 .

У зв`язку із повним виконанням виконавчого документу ОСОБА_2 як солідарним боржником, приватним виконавцем Нордіо В.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 72116172 від 22 липня 2024 року щодо боржника ОСОБА_1 .

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У частині першій статті 599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18.

Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду від 07 листопада 2016 року були задоволені вимоги банку повністю, а тому з моменту пред`явлення вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а банк втратив можливість нарахування та стягнення з позичальника основного боргу, процентів за його користування та пені.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина 1 статті 546 ЦК України ).

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 598, стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац 2 частина перша стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її, з інших підстав, передбачених цим Законом (стаття 17 Закону України «Про іпотеку»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21) зроблено висновок, що «з урахуванням того, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2010 року з ОСОБА_1 на користь банку стягнута в повному обсязі заборгованість за тілом кредиту, вказане судове рішення виконано повністю, що підтверджується постановою від 07 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 25251543, відомості про скасування постанови державного виконавця від 07 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 25251543 в матеріалах справи відсутні, наявні підстави вважати зобов`язання за кредитним договором виконаним. За таких обставин, суд апеляційної інстанції зробив вірний висновок, що з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2010 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, припинилися зобов`язання позивача як за договором кредиту, так і за договором іпотеки. Зазначене узгоджується із висновком, що міститься у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16 (провадження № 14-88цс19)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року у справі № 686/4303/18 (провадження № 61-2882св19) зазначено, що «у пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)».

Судом встановлено, що рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року у справі № 187/749/16-ц, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № DZP0GK00770020 від 28 грудня 2006 року, виконано повністю, що підтверджується постановою державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дарадан М.В. від 09 липня 2024 року та постановою приватного виконавця ВО Дніпропетровської області Нордіо В.В. від 22 липня 2024 року про закінчення виконавчого провадження, а відомості про скасування вказаних постанов державного та приватного виконавця в матеріалах справи відсутні, отже, наявні підстави вважати зобов`язання за кредитним договором, виконаним.

Таким чином, з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, припинилися зобов`язання боржників як за договором кредиту, так і за договором іпотеки.

За нормою частини другої статті 593 ЦК України, у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Частиною 3 статті 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Тимчасове застереження є видом обтяження речових прав на нерухоме майно, запис про яке вноситься реєстратором у відповідності та на підставі Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про нотаріат», та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.

Підставою для внесення запису про припинення обтяження до Реєстру відповідно до статті 43, 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та пункту 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, є заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Згідно з пунктом 24 Порядку відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи.

Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.

Отже, припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Відповідно, документом, що є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили, про припинення такого обтяження.

Відповідно положень частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, припинилися зобов`язання позивача як за кредитним договором так і за договором іпотеки.

Зазначене узгоджується із висновком, що міститься у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16 (провадження № 14-88цс19).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно частин 1 та 2 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У разі, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У даній справі, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 , будучи поручителем виконала зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, що відповідно до вимог закону є підставою для припинення іпотеки, у зв`язку з чим вимога про зняття заборони на відчуження нерухомого майна та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження цього майна відповідає способу захисту порушеного права позивача.

Враховуючи те, що банк добровільно не здійснив дій, спрямованих на припинення обтяження права позивача, не визнаючи виконання кредитного договору та як наслідок припинення іпотеки, а позивач не має можливості самостійно звернутись до суб`єктів державної реєстрації прав для проведення державної реєстрації припинення обтяження, тому право позивача є порушеним та таким, що підлягає судовому захисту, та відповідно позов є обґрунтованим.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію договору про надання правничої допомоги, укладеного 12 серпня 2024 року між адвокатом Ворон А.І. та клієнтом ОСОБА_1 , копію протоколу погодження адвокатського гонорару між адвокатом Ворон А.І. та клієнтом ОСОБА_1 до зазначеного договору, копію акту приймання-передачі послуг до договору про надання правничої допомоги адвокатом укладеного 12 серпня 2024 року, копію квитанції № 25-11 від 25 листопада 2024 року про оплату адвокатського гонорару у розмірі 30000,00 грн.

Враховуючи складність справи та обсяг наданих послуг, тривалість судових засідань, критерій реальності адвокатських витрат, розумність розміру витрат, а також беручи до уваги матеріальний стан сторін, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що витрати відповідача на оплату послуг адвоката у розмірі 30000,00 грн. буде відповідати критеріям розумності та виваженості таких витрат.

Розподіляючи судові витрати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів про те, що наявні у матеріалах справи та надані суду документи, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони та такий розмір відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що боржниками не в повному обсязі виконане зобов`язання за кредитним договором, спростовуються змістом постанов відповідних виконавчих проваджень про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із фактичним його виконанням.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, є безпідставними, оскільки висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду та застосовані під час розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав правових підстав стягувати витрати на професійну правничу допомогу у такому розмірі, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки наявні у матеріалах справи докази є безумовною підставою для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір є доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, що узгоджується із правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року та додаткове рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 16 квітня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна