П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року м. Київ

Справа №367/1013/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/960/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Мерзлого Л.В. 20 лютого 2024 року в м. Києві, повний текст рішення складений 21 лютого 2024 року, у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення незаконно виплачених сум пенсій,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2021 року представник Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області грошові кошти в розмірі 78185,94 грн.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за вислугу років, як колишній працівник льотного складу з 30 березня 2004 року.

З 01 жовтня 2017 пенсійна справа прийнята на облік Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області з Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області. В надісланому атестаті про припинення виплати пенсії було зазначено, що переплата пенсії за період з 22 червня 2017 року по 30 вересня 2017 року, яка виникла у зв'язку з працевлаштування на посаду, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років в сумі 35442,00 грн не утримувалась. Пенсійна справа прийнята на облік та розпочато утримання з пенсії ОСОБА_1 в розмірі 20% пенсійної виплати. Сума утриманих коштів становить 19003,13 грн. Залишок невідшкодованої переплати станом на 01 грудня 2020 року становить 16438,87 грн. Крім того, у зв`язку з несвоєчасним повідомленням про працевлаштування з 17 листопада 2017 року у ОСОБА_1 , виникла переплата пенсії за період з 17 листопада 2017 року по 28 лютого 2018 року, яка склала 40051,72 грн. Сума утриманих коштів становить 19567,08 грн. Залишок невідшкодованої переплати станом на 01 грудня 2020 року становить 20484,64 грн. У зв`язку з працевлаштування на посаду, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років виплата пенсії припинена з 01 березня 2018 року, утримання переплати не проводилось. 14 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про звільнення, виплата пенсії йому поновилась з дати звільнення 01лютого 2020 року та продовжилось відшкодування виявлених переплат.

У зв`язку з несвоєчасним повідомленням про працевлаштування з 11 серпня 2020 року ОСОБА_1 , виникла переплата пенсії за період з 11 серпня 2020 року по 30 листопада 2020 року, яка становить 44274,87 грн. Сума повернутих коштів з банку становить 3012,44 грн. Залишок невідшкодованої переплати станом на 01 грудня 2020 року становить 41262,43 грн. Станом на 01 грудня 2020 року залишок невідшкодованих переплат становить 78185,94 грн. Також представник зазначав про те, що ОСОБА_1 неодноразово особисто підписувались заяви та пам`ятки пенсіонера про необхідність своєчасно повідомляти про працевлаштування (пам`ятка від 24 травня 2017 року, заява від 13 листопада 2017 року, заява від 14 лютого 2020 року).

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області було припинено виплату пенсії відповідачу та було неодноразово повідомлено про утворену переплату та надіслано лист з метою погашення переплати пенсії в добровільному порядку. Пенсіонер відмовився надати інформацію та сплатити всю суму заборгованості. Станом на день звернення до суду заборгованість в добровільному порядку пенсіонером до фонду не погашена.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2024 року позов Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення незаконно виплачених сум пенсій - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України грошові кошти в розмірі 78185,94 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами.

Не погодився із вказаним рішенням суду відповідач, його представником - адвокатом Чеховською Д.Р. подано апеляційну скаргу, в якій вона вказує на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, таким, що постановлене із порушенням норм процесуального та матеріального права та за відсутності належного та всебічного встановлення обставин, які мали значення для його прийняття, що підтверджується наступним.

Представник звертає увагу суду на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що сума переплати становить саме 78185, 94 грн.

Судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення взято на підтвердження даної суми довідку-розрахунок без дати, яка підписана Головним спеціалістом Аллою Смолянчук, та не завірена позивачем, не містить печатки.

Позивачем не було надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що відповідач отримував пенсію, що з неї утримувалась переплата саме в тих розмірах, як вказано у Довідці.

Окрім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що у позовній заяві та у Довідці вказані різні періоди, за які начеб-то утворилась переплата.

Тобто, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було встановлено обставини, які не доведені позивачем належними та допустимими доказами.

Судом першої інстанції неправильного застосовано норм матеріального права, та не застосовано положення ст. 1215 ЦК України, які підлягають застосуванню до вказаних правовідносин.

Представник зазначає, що обов`язок довести наявність рахункової помилки або недобросовісність набувача грошових сум, або подання страхувальником недостовірних даних покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Разом з цим, у матеріалах даної справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління, чи надання відповідачем завідомо неправдивих даних або підроблених документів, які стали підставою для переплати пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії.

Судом першої інстанції порушено норм процесуального права, оскільки було розглянуто та задоволено позовну заяву, яка була підписана неуповноваженою особою. Представником Управління не було надано належних доказів, які б підтверджували його повноваження на підписання та подання позовної заяви, оскільки право на підписання позову у даній справі як представник органу державної влади мав виключно адвокат.Таким чином, додана до позовної заяви довіреність не є документом, що посвідчує повноваження представника на підписання поданої до суду позовної заяви. Також представником до позовної заяви не було додано витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де було б зазначено серед підписантів Рутчика Володимира Андрійовича , що свідчило б про представництво юридичної особи в порядку самопредставництва.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції чинній на момент відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів пенсійної справи, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області (Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України) перебуває ОСОБА_1 та отримує пенсію за вислугу років, як колишній працівник льотного складу з 30 березня 2004 року.

З 01 жовтня 2017 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 06 вересня 2017 року, пенсійна справа ОСОБА_1 , прийнята на облік Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області з Кропивницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області.

В Акті прийому-передачі переплати пенсії ОСОБА_1 від 21 вересня 2017 року, який було направлено до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області зазначено про те, що сума переплата пенсії ОСОБА_1 станом на 01 жовтня 2017 за період з 22 червня 2017 року по 30 вересня 2017 року складає 35422,00 грн, причина переплати - неповідомлення про вступ на роботу. Переплата в розмірі 35442,00 грн не утримувалась /т.1 а.с.22, 179/.

З довідки ТОВ «Кавок Ейр» №45/2017 від 06 листопада 2017 року, виданої ОСОБА_1 вбачається, що він працював в ТОВ «Кавок Ейр» на посаді штурмана повітряного судна АН-12 з 22 червня 2017 року по 05 вересня 2017 року /т.1 а.с. 20/.

13 листопада 2017 року ОСОБА_1 до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області було подано заяву про призначення /перерахунок пенсії, в якій він, зокрема, вказав на те, що на сьогодні не працює, а також був повідомлений про те, що у випадку прийняття на роботу він зобов`язаний своєчасно повідомити органи, що призначають та виплачують пенсію /т.1 а.с. 24/. Про аналогічні зобов`язання ОСОБА_1 був повідомлений 24 травня 2017 року та підписав пам`ятку пенсіонера /т.1 а.с. 28/.

З довідки ТОВ «Кавок Ейр» №48/2017 від 16 листопада 2017 року, вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ТОВ «Кавок Ейр» на посаду штурмана повітряного судна АН-12 з 17 листопада 2017 року /т.1 а.с. 19/

21 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області заяву про утримання з нього переплати, яка виникла в результаті працевлаштування по 20% щомісяця, до утримання всієї суми переплати /т.1 а.с. 183/.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 21 грудня 2017 року № 1453 розпочато утримання з пенсії ОСОБА_1 в розмірі 20% пенсійної виплати. Сума утриманих коштів становить 19003,13 грн. Залишок невідшкодованої переплати станом на 01 грудня 2020 року становить 16438,87 грн.

З довідки ТОВ «Кавок Ейр» №14/2020 від 04 лютого 2020 року, виданої ОСОБА_1 вбачається, що він працював в ТОВ «Кавок Ейр» з 17 листопада 2017 року, а звільнений з роботи 31 січня 2020 року /т.1 а.с. 129/.

З довідки ТОВ «Кавок Ейр» №35/2020 від 09 листопада 2020 року, виданої ОСОБА_1 вбачається, що він працює в ТОВ «Кавок Ейр» на посаді штурмана повітряного судна АН-12 з 11 серпня 2020 року /т.1 а.с.178/.

В заяві ОСОБА_1 за призначенням/перерахуванням пенсії від 14 лютого 2020 року зазначено про те, що на сьогодні ОСОБА_1 не працює /т.1 а.с. 23/.

Таким чином, у зв'язку з несвоєчасним повідомленням про працевлаштування з 17 листопада 2017 року ОСОБА_1 , виникла переплата пенсії за період з 17 листопада 2017 року по 28 лютого 2018 року, яка склала 40051,72 грн. Сума утриманих коштів становить 19567,08 грн. Залишок невідшкодованої переплати станом на 01 грудня 2020 року становить 20484,64 грн. У зв'язку з працевлаштування на посаду, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років виплата пенсії припинена з 01 березня 2018, утримання переплати не здійснювалось.

14 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про звільнення, виплата пенсії йому поновилась з дати звільнення 01 лютого 2020 року та продовжилось відшкодування виявлених переплат.

У зв'язку з несвоєчасним повідомленням про працевлаштування з 11 серпня 2020 року ОСОБА_1 , виникла переплата пенсії за період з 11 серпня 2020 року по 30 листопада 2020 року, яка становить 44274,87грн. Сума повернутих коштів з банку становить 3012,44 грн. Залишок невідшкодованої переплати станом на 01 грудня 2020 року становить 41262,43 грн.

Таким чином, станом на 01 грудня 2020 року залишок невідшкодованих переплат становить 78185,94 грн, що вбачається з довідки-розрахунку наданої позивачем /т.1 а.с. 16/.

Позивач звернувся до суду із позовними вимогами щодо повернення безпідставно призначеної пенсії, посилаючись при цьому на положення ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №280 від 23.07.2014 року, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991р. та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003р.. Цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до видів державних пенсій відносяться: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (ч. 2 ст. 7 вказаного Закону).

Відповідно до п. 2.4. Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Згідно із п. 2.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (зі змінами) передбачено, що у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання). Надалі для проведення індексації подається довідка про розмір заробітної плати (стипендії) з урахуванням індексації.

Порядок утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій визначено статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно частини першої якої суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно із ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

В усіх випадках звернення стягнень на пенсію за пенсіонером зберігається не менш як 50 процентів належної пенсії.

У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Частиною п. ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наведених обставин вбачається, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області та отримує пенсію за вислугу років з 30 березня 2004 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 є пенсіонером, який отримує пенсію за вислугу років, у відповідності до вказаних положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, він зобов'язаний повідомляти орган, що призначає пенсію про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, в даному випадку обставини його працевлаштування.

Однак, зібрані в матеріалах справи докази, свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 змінював свій статус, та був працевлаштованим, що, в свою чергу, було підставою для припинення виплати пенсії за вислугу років, але він не повідомляв про ці обставини орган, що призначає пенсію в строки та в порядку визначені законодавством. Вказані обставини підтверджуються довідками ТОВ «Кавок Ейр» №48/2017 від 16 листопада 2017 року, №14/2020 від 04 лютого 2020 року, №35/2020 від 09 листопада 2020 року, в яких зазначені періоди працевлаштування та звільнення ОСОБА_1 з роботи.

У зв`язку з несвоєчасним повідомленням про працевлаштування ОСОБА_1 , виникла переплата пенсії в періоди з 22 червня 2017 року по 30 вересня 2017 року, 17 листопада 2017 року по 28 лютого 2018 року, з 11 серпня 2020 року по 30 листопада 2020 року.

У зв`язку з поновленням пенсії відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачем були проведені відрахування з пенсії надміру виплачених коштів в розмірі 20% пенсії, яка належить до виплати, в сумі: - 19003,13 грн (за період переплати червень-вересень 2017 року), залишок невідшкодованої переплати - 16438,87 грн; 19567,08 грн (за період переплати з листопада 2017 року по лютий 2018 року), залишок невідшкодованої переплати - 20484,64 грн; 3012,44 грн (за період переплати вересень - листопад 2020 року), залишок невідшкодованої переплати - 41262,43 грн.

Таким чином, загальний залишок не утриманої суми переплати пенсії станом на 01 грудня 2020 року складає - 78185,94 грн, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Оскільки відповідач порушив свої обов`язки по наданню інформації Пенсійному фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати а саме - його працевлаштування, чим створив наслідки із зайво виплачених сум пенсії у вказані вище періоди, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про наявність факту безпідставно набутої пенсії через недобросовісність з боку набувача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не було надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що відповідач отримував пенсію, та що з неї утримувалась переплата саме в тих розмірах, як вказано у довідці-розрахунку, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки відповідачем жодних доказів на спростовування розрахунків наведених позивачем, а ні до суду першої, а ні до суду апеляційної інстанції надано не було, як і не було надано належних, допустимих доказів на спростування позовних вимог в цілому.

Стосовно доводів апеляційної скарги, відносно того, що судом першої інстанції проігноровано норми ст. 1215 ЦК України, а саме те, що відсутні докази факту недобросовісності набувача, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази на підтвердження факту ухилення від виконання обов`язку ОСОБА_1 про необхідність повідомляти Пенсійний фонд про своє працевлаштування, що свідчить про недобросовісність з боку набувача, тому судом першої інстанції було вірно застосовано норми ст. ст. 1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки розглянуто та задоволено позовну заяву, яка була підписана неуповноваженою особою, не адвокатом та не в порядку самопредставництва, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, виходячи з такого.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», відповідно до якого Конституцію України доповнено статтями 131-1 та 131-2 щодо здійснення представництва у судах. Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України представництво виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року (підпункт 11).

У частині 4 ст.131-2 Конституції України зазначено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

За приписами ч. 2 ст. 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Таким чином, у цивільному процесуальному законі встановлено конкретні випадки, у яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Повноваження таких осіб відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч. 6 ст. 19 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання позовної заяви) малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справи ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, за змістом правил п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (ч. 9 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 78185,94 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до закону, а тому подання позовної заяви та представництво Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у суді першої інстанції Рутчиком В.А. на підставі довіреності не суперечить вимогам цивільного процесуального закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, правильно застосовано норма матеріального та процесуального права, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про задоволення позову, і вказані висновки доводами апеляційної скарги не спростовуються.

На підставі викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з положень ст.141 ЦПК України, відсутні і підстави для компенсації відповідачеві понесених ним судових витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук