Провадження №: 2/336/148/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Пустовіт В.О., за участі представника позивача адвоката Мазур О.С., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Міннікова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, про усунення перешкод у спілкуванні із дітьми, встановлення порядку участі у вихованні дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , вказавши, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають із відповідачем. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей стягнуті аліменти, які позивач сплачує, заборгованості не має. Водночас ОСОБА_1 створюються перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з дітьми, вона налаштовує дітей проти батька, не надає можливості з ними спілкуватись. По суті вимог позивач просить зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні із дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зобов`язавши ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із дітьми; встановити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дітей шляхом встановлення систематичних побачень щотижня протягом доби із можливістю ночівлі з урахуванням графіку несення позивачем військової служби, з правом відвідування громадських місць, в тому числі парків, дитячих майданчиків, закладів харчування, дитячих розважальних закладів, торгівельних центрів, театрів, кінотеатрів на території м. Запоріжжя без присутності матері дітей.

Ухвалою суду від 01.02.2024 року позовну заяву залишено без руху.

06.02.2024 року представником позивача усунуто недоліки.

Ухвалою суду від 21.02.2024 року провадження у справі було відкрите та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

08.04.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказував, що позивач після припинення стосунків із ОСОБА_1 з дітьми спілкувався рідко, натомість як відповідач не створювала перешкод в участі у вихованні дітей. По суті заперечень відповідач позов визнала частково, просила встановити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дітей шляхом визначення часу спілкування тричі на тиждень засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, а також зустрічей позивача з дітьми у суботу та неділю 2 рази на місяць в присутності матері з відвідуванням громадських місць.

Ухвалою суду від 03.05.2024 року закрите підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд.

В судовому засіданні позивач на позові наполягав, вказуючи, що після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 спільні діти сторін залишились проживати із матір`ю. При цьому протягом чотирьох місяців ОСОБА_1 не показувала ОСОБА_2 дітей, коли він приходив, двері не відчиняла, на дзвінки та повідомлення не відповідала. Потім вона надавала можливість бачитись із дітьми, але періодичність таких відвідувань визначала на свій розсуд. ОСОБА_1 за рішенням суду стягнула аліменти на утримання дітей, заборгованості по аліментам у позивача немає. Оскільки позивач є військовослужбовцем, тож не має змоги визначитись з точним днем свого перебування у м. Запоріжжя, а в ті моменти, коли він перебував у відпустці або у інших справах у місті ОСОБА_1 не надавала можливості бачитись із дітьми. Наразі позивач проживає в орендованій двокімнатній квартирі разом із своєю подругою та донькою подруги віком 15 років, в квартирі наявні спальні місця для дітей.

В судових засіданнях 29.01.2025 року та 14.04.2025 року позивач участі не брав.

Представник позивача позовні вимоги підтримала, вказала, що ОСОБА_2 як батько дітей має рівне із матір`ю право брати участь у їх вихованні, тож наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що не заперечує проти спілкування ОСОБА_2 із дітьми, натомість діти ще малі, тому не можуть залишатись із батьком самі, адже у них немає міцного зв`язку, а перебування без неї є травматичним. Крім того, відповідач заперечувала проти залишення дітей на ніч із позивачем, вказуючи, що він мешкає разом із подругою та її донькою-підлітком у двокімнатній квартирі, які там створені умови для перебування дітей невідомо. Відповідач вказала, що вона є наразі військовослужбовцем, працює з понеділка по п`ятницю, а у суботу та неділю вихідні. Діти наразі тричі на тиждень відвідують приватний дитячий заклад, а в інший час за ними доглядає няня.

Представник відповідача в судовому засіданні вказував, що ОСОБА_1 не має заперечень проти спілкування батька із дітьми, фактично вона заперечує лише проти залишення їх з позивачем на ніч. Після отримання відомостей про те, що ОСОБА_2 самовільно залишив військову службу, представник відповідача вказав, що відповідач заперечує проти задоволення позову, адже наразі невідомо, жде перебуває позивач та в яких умовах проживає.

Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в судовому засіданні пояснила, що представники органу опіки спілкувались із сторонами, обстежували умови проживання позивача та відповідача.

При дослідженні матеріалів справи встановлено таке.

31.12.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб.

17.08.2020 року народились ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , батьками яких є позивач та відповідач.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.10.2021 року шлюб між сторонами був розірваний.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13.07.2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на її утримання в розмірі частки всіх видів доходу до досягнення дітьми трирічного віку.

Судовим наказом, виданим Оріхівським районним судом Запорізької області від 08.06.2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів, починаючи з 26.05.2021 року до досягнення дітьми повноліття.

З довідок командира військової частини НОМЕР_1 від 20.11.2023 року та від 13.12.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 НГУ, у 2023 році він неодноразово залучався до заходів, необхідних для забезпечення оборони України, з його грошового утримання стягуються аліменти.

З довідки державного виконавця вбачається, що станом на грудень 2023 року заборгованості по аліментам ОСОБА_2 не мав.

Водночас згідно довідки т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 від 18.03.2025 року ОСОБА_2 не знаходиться у військовій частині у зв`язку із самовільним залишенням військової частини або місця служби, дезертирством.

З переписки сторін вбачається, що позивач неодноразово висловлював бажання побачити дітей та поспілкуватись із ними, намагався узгоджувати час, цікавився їх життям, натомість відповідач на запитання або не відповідала, або вказувала, що включить позивача до «чорного списку», пропозиції узгодити дати та час побачення ОСОБА_2 з дітьми переважно ігнорувала, зневажливо та образливо висловлюючись на адресу родичів та подруги позивача.

Згідно із висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 17.04.2024 року комісія вважала за доцільне встановити наступний порядок участі ОСОБА_2 у вихованні дітей: три дні на місяць тривалістю не менше трьох годин в день, а також в будь-який інший день за домовленістю між батьками, без ночівлі та відвідування місця проживання батька, в присутності матері або особи, яка доглядає за дітьми.

За висновком судового експерта Куратченко І.Є. від 03.07.2024 року перебування дітей без матері може призвести до поведінкових проблем, проблем зі сном, психосоматичних симптомів, емоційної нестабільності. Враховуючи вік дітей, найкращій спосіб побачення із дітьми в присутності матері або особи, яка за ними доглядає під час робочої зайнятості матері.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 150 ч. 1, 2 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стаття 153 СК України гарантує право мати, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Як вказує ст. 155 ч. 1, 2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 ч. 2, 3 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремою, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини та забезпечення вільного та безперешкодного спілкування батьків з дитиною.

Звертаючись із позовом, позивач вказував, що після припинення стосунків із ОСОБА_1 остання почала створювати перешкоди у спілкуванні позивача із дітьми та участі у їх вихованні.

З такими доводами позивача суд погоджується, адже вони підтверджені перепискою між позивачем та відповідачем, з якої вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово просив надати можливість зустрітись із дітьми або побачити їх, цікавився їх станом, просив направити їх фотографії, натомість як ОСОБА_1 такі прохання в більшості випадків ігнорувала, відповіді на питання не надавала, зневажливо та образливо висловлюючись на адресу матері позивача, його подруги та її дитини, вказувала про можливість внесення номеру ОСОБА_2 до «чорного списку».

Така поведінка відповідача безумовно вказує на створення перешкод у спілкуванні батька із дітьми, а також і про напружені та ворожі стосунки між сторонами.

Право батька на вільне спілкуванні із дітьми та участь у їх вихованні є безумовним та підлягає захисту в судовому порядку.

Визначаючи порядок участі ОСОБА_2 у вихованні дітей, суд враховує, що ОСОБА_2 на момент вирішення справи судом є військовослужбовцем, але вважається таким, що самовільно залишив військову службу, водночас це його батьківських прав на спілкуванні з дітьми не обмежує.

Отже, враховуючи вік дітей (на момент розгляду справи судом обом виповнилось 4 роки 8 місяців), який вказує на те, що вони здатні до перебування без матері, враховуючи також і те, що на періоди часу, коли ОСОБА_1 перебуває на роботі, діти відвідують дитячий сад або перебувають із нянею, що само по собі вказує на можливість їх тимчасового перебування без матері, суд вважає можливим визначити ОСОБА_2 час для спілкування з дітьми в один з вихідних днів без участі ОСОБА_1 . Визначаючи можливість побачень позивача із дітьми за відсутності матері, суд виходить з того, що між сторонами існують напружені недоброзичливі стосунки, що може негативно вплинути на дітей.

Висновок експерта щодо можливих наслідків перебування дітей без матері суд до уваги не бере, адже проведене дослідження є одностороннім та неповним, адже експертом дослідження проводилось виключно виходячи з інформації та позиції, представленої ОСОБА_1 , без спілкування із ОСОБА_2 , та без оцінки ступеню зв`язку батька із дітьми, наявності психологічного зв`язку між ними та спільної прив`язаності.

При цьому суд також вважає за доцільне надати право під час побачень позивача з дітьми відвідувати культурні та розважальні заклади, що, на переконання суду, сприятиме нормальному та всебічному розвитку ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог.

З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, обставин життя батьків, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

Крім того, з відповідача також належить стягнути на користь позивача судовий збір. Враховуючи, що судом позовні вимоги визнані обґрунтованими, а змінюється лише дні та часи побачення позивача із дітьми, тож судовий збір слід стягнути в повному обсягу, адже позовні вимоги фактично підлягають задоволенню.

Питання стягнення витрат на правову допомогу може бути вирішено судом в порядку ст. 270 ЦК України після надання відповідного розрахунку вартості послуг з урахуванням фактично понесених позивачем витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, про усунення перешкод у спілкуванні із дітьми, встановлення порядку участі у вихованні дітей задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити наступний порядок участі ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , визначивши для ОСОБА_2 :

періодичні побачення з неповнолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 10.00 години до 18.00 години кожної суботи з можливістю відвідування під час побачень культурних, освітніх та розважальних закладів, закладів громадського харчування, торгівельних центрів, парків без присутності ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2422,40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп).

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 32, .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.І. Дацюк