Справа № 206/1867/25
Провадження № 2-зз/206/2/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої-судді Малихіної .В.В.,

за участі секретаря судового засідання Тимченко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 04.02.2002 року у вигляді заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить заявниці та перебуває в її користуванні.

Заява про скасування заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що в провадженні Самарського районного суду міста Дніпропетровська в 2002 році знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди. В цілях забезпечення позову ухвалою суду від 04.02.2002 року було заборонено відчуження належної заявниці квартири АДРЕСА_1 , про що заявниці відомо не було. Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 19.06.2002 року з заявниці на користь ОСОБА_2 було стягнено борг. Рішення суду виконувалося в примусовому порядку і заявниця повністю розрахувалась з ОСОБА_2 , про що ним було подана заява на ім`я начальника Красногвардійського ВДВС м. Дніпропетровська. В березні 2025 року виникла необхідність зареєструвати в належній заявниці квартирі зятя, але у відділі формування та ведення територіальної громади було відмовлено в реєстрації у зв`язку з наявністю арешту на квартиру. З відповіді Самарського ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м.Одеса) від 03.04.2025 року №20105 заявниці стало відомі обставини накладення арешту на квартину згідно ухвали від 04.02.2002 року та про те,що обтяження було зареєстровано 16.04.2007 року Восьмою ДДНК і заявниці було надано копію ухвали про заборону відчуження квартири. Враховуючи викладені обставини, а саме те що рішення суду виконане заявницею в повному обсязі, є законні підстави для скасування заходів забезпечення позову.

В судове засідання заявниця та її представник не з`явились, але до канцелярії суду подали заяву про проведення судового розгляду без їх участі, заяву про скасування заходів забезпечення позову просили задовольнити.

Інші учасники судового провадження - ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду заяви повідомлений належним чином в порядку та спосіб, які передбачені ЦПК України, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши заяву про скасування заходів забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні Самарського районного суду міста Дніпропетровська перебувала цивільна справа №2-1014 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 04.02.2002 року було заборонено відчуження належної заявниці квартири АДРЕСА_1 , яка відповідно до свідоцтва про право власності на житло

Рішенням суду від 19.06.2002 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди задоволено.

Відповідно відповіді Самарського ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м.Одеса) №20105 від 03.04.2025 року згідно встановлено, що перевіркою Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, встановлено, - відносно ОСОБА_1 зареєстровано обтяження на об`єкт нерухомого майна, за адресою АДРЕСА_2 за №4807045, дата реєстрації 16.04.2007, реєстратор Восьма дніпровська державна нотаріальна контора на підставі ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 04.02.2002.

Відповідно до ВП спецрозділу від 17.04.2025, виконавче провадження закінчено на підставі що п.8 ч.1 ст.49, рішення суду виконано у повному обсязі, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження стягнуті з ОСОБА_1 .

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною ч. 1 ст. 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За правилами ч.ч. 9, 10 ст.158ЦПКУкраїни у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Згідно п.10 постанови Пленум Верховного Суду України №9 від 22.10.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Аналіз зазначених правових норм і роз`яснення Пленуму Верховного Суду дає можливість зробити висновок про те, що підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо.

Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод йбуде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою гарантується право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

З матеріалів справи судом встановлено, що застосовані заходи забезпечення позову діють протягом тривалого часу - з 26.06.2007 року, рішення виконано у повному обсязі та виконавче провадження закрите, а тому суд вважає, що подальший арешт майна є неправомірним втручанням у право ОСОБА_1 на користування своїм майном, яке підлягає захисту, а відтак суд дійшов висновку, що у подальшому застосуванні заходів забезпечення позову потреба відсутня, заява про скасування заходів забезпечення позову є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149, 155, 259, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 04.02.2002 року, та скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.12.1996 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Cуддя В.В. Малихіна