Провадження № 6/0182/30/2025
У Х В А Л А

Іменем України

25.04.2025 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Солонька Миколи Миколайовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, -

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Солонько М.М. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що в його провадженні перебуває виконавче провадження № 76762863 від 11.12.2024 року з примусового виконання виконавчого листа № 182/11396/13-ц, виданого 28.11.2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 25 квітня 2008 року в розмірі 294 638,89 доларів США (з урахуванням зміни курсу НБУ, - 7,99) становить 2 355 048 грн. 67 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом - 169 521,11 доларів США (з урахуванням курсу НБУ, - 7,99) складає 1 354 982 грн. 23 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 112 649,15 доларів США (з урахуванням курсу НБУ, - 7,99) складає 900 404 грн. 66 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 1 643,86 доларів США (з урахуванням курсу НБУ, - 7,99) складає 13 139 грн. 39 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 10 824,77 доларів США (з урахуванням курсу НБУ. - 7,99) складає 86 522 грн. 39 коп., а також про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» судового збору у розмірі 3 441 грн. 00 коп. В рамках вищевказаного виконавчого провадження 11.12.2024 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 76762863 з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа стосовно боржниці ОСОБА_1 . 11.12.2024 року винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди № 76762863, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 76762863, постанову про арешт коштів боржника № 76762863. 11.12.2024 року постанову про відкриття виконавчого провадження № 76762863 направлено рекомендованим поштовим відправленням на адресу боржниці, зазначену у виконавчому документі, яке 07.01.2025 року повернулось за закінченням встановленого строку зберігання. 11.12.2024 року постанову про відкриття виконавчого провадження № 76762863, направлено рекомендованим поштовим відправленням на адресу фактичного проживання та реєстрації боржниці - АДРЕСА_1 , яке 07.01.2025 року повернулось за закінченням встановленого строку зберігання. При цьому, заявник вказує, що частиною 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Постановою про відкриття виконавчого провадження боржника зобов`язано подати декларацію про доходи і майно протягом 5-ти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження. Однак, боржник не виконала свого обов`язку щодо надання приватному виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема, про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах. Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк», арешт накладено на рахунки, проте, на рахунках недостатньо коштів для виконання постанови про арешт коштів боржника № 76762863 від 11.12.2024 року. 11.04.2024 року направлено запит до КП «КМР «Київське МБТІ» про надання інформації про наявність будь-якого майна, що зареєстроване за боржником. Згідно відповіді КП «КМР «Київське БТІ» від 18.12.202 року, боржнику на праві власності належить двокімнатна квартира, загальною площею 84,2 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_2 . Двокімнатна квартира, загальною площею 84,2 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_2 , перебуває в іпотеці стягувача ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС». 18.12.2024 року винесено постанову про арешт майна боржника № 76762863, якою накладено арешт на двокімнатну квартиру, загальною площею 84,2 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_2 , у межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, 324 329,54 доларів США (USD). Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади м.Києві № 123713624 від 19.12.2024 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за адресою АДРЕСА_2 , зареєстрована лише боржниця ОСОБА_1 . 25.02.2025 року до приватного виконавця надійшло клопотання від представника стягувача ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» про перевірку інформації та звернення стягнення на майно. Стягувачу ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» стало відомо, що у боржниці ОСОБА_1 є рідний брат ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесниченко М.О. заведена спадкова справа № 72145110, номер у нотаріуса 8/2024, дата та час реєстрації: 14.03.2024 року, а єдиним спадкоємцем є боржниця ОСОБА_1 . Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, померлому брату ОСОБА_2 , на праві власності належить наступне нерухоме майно: квартира, загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_3 та квартира, за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі договору дарування, посвідченого ПНК МНО Колесниченко М.О. 15.04.2009 року за реєстровим № 260 та зареєстровано в КП «КМ БТІ» 07.05.2009 року за реєстровим № 44074. Відповідно до відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану, встановлено, що у боржниці ОСОБА_1 є рідний брат ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 03.10.2023 року, Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). 25.02.2025 року приватним виконавцем направлено вимогу до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Колесниченка Максима Олексійовича, з метою встановлення кола спадкоємців та спадкового майна, в тому числі, майна, яке не зареєстровано в установленому законом порядку за боржником. Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Колесниченка Максима Олексійовича за вих.. № 5/01-16 від 06.03.2025 року, спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який подав заяву про прийняття спадщини, є ОСОБА_1 . Надано копії документів, які підтверджують право власності померлого на спадкове майно у спадковій справі та копія спадкової справи на 26 аркушах. Відповідно до матеріалів спадкової справи, встановлено спадкове майно померлого рідного брата боржниці ОСОБА_2 , а саме: трикімнатна квартира, загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 (1/4 частка квартири належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-982 від 08.06.2010, виданого державним нотаріусом Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В.; 1/4 частка квартири - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-980 від 08.06.2010, виданого державним нотаріусом Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В.; 1/2 частка квартири - на підставі договору дарування частки в праві власності на квартиру, посвідченого 15.07.2011 приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенком С.О., зареєстровано в реєстрі за № 860) та двокімнатна квартира, загальною площею 63,40 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 , що належить на підставі договору дарування квартири, посвідченого 15.04.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесниченком М.О., зареєстровано в реєстрі за № 860, в БТІ - 07.05.2009 року в книзі 399-42 за реєстровим № 44074. А також, транспортний засіб автомобіль марки Chevrolet, модель Lacetti, 2006 року випуску, колір синій, номер шасі (кузов, рами) НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , виданий ВРЕР-4 УДАІ в м.Києві, дата реєстрації - 16.02.2011. Отже, Боржниця ОСОБА_1 прийняла спадщину від померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 рідного брата ОСОБА_2 , яке належало останньому на праві приватної власності. Заявник посилається на те, що чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що, хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину, відповідно до статті 1296 ЦК України, є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак, відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутись до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно. Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у справі № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року, справі № 6-31цс16 від 2016.02.2017 року, Постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі № 441/1647/15-ц. Тому, на підставі викладеного, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Солонько М.М. змушений звернутись до суду з поданням та просить звернути стягнення на рухоме та нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею - 43,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ; двокімнатна квартира, загальною площею 63,40 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ; транспортний засіб автомобіль марки Chevrolet, модель Lacetti, 2006 року випуску, колір синій, номер шасі (кузов, рами) НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , право власності на яке не зареєстровано за боржницею ОСОБА_1 .

Суддя, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частини третьої, четвертої статті 50 Закону, у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна, виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі, якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Звертаючись до суду з поданням про звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, право власності на який не зареєстровано у встановленому законом порядку за боржником, приватний виконавець зазначає, що, в ході здійснення виконавчого провадження, було встановлено наявність нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири, загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ; двокімнатної квартири, загальною площею 63,40 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ; транспортний засіб автомобіль марки Chevrolet, модель Lacetti, 2006 року випуску, колір синій, номер шасі (кузов, рами) НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , право власності на яке не зареєстровано за боржницею ОСОБА_1 . При цьому, сам заявник зазначає, що свідоцтва про право на спадщину боржниця не отримувала.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність реєстрації права власності за боржником на належне йому майно в установленому законом порядку.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому частиною 4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною 10 статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 27.07.2021 року у справі № 753/3948/20.

Тобто, характер і контекст ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.440 ЦПК України свідчить, що підставами звернення стягнення судом на зазначене в них майно, є одночасна наявність таких умов: відсутність іншого майна боржника, на яке можна було б звернути стягнення, фактична власність боржника на певне майно, яким божник володіє та користується, утримує та щодо якого здійснює фактичний контроль, формальне не витребування боржником такого майна від третьої особи, або не набуття такого майна (ухилення від набуття), або ж не реєстрація права власності щодо належного йому майна - попри обов`язок реєстрації речового права.

Частинами 3 та 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно зі ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статей 12, 13, 76, 81 ЦПК України, обов`язок доказування наявності вищенаведених обставин, які є підставою для задоволення подання приватного виконавця, покладається на приватного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Наведене дозволяє дійти висновку, що приватний виконавець мав надати докази, які підтверджують, що боржник фактично є володільцем майна, довести факт того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача, саме станом на день звернення з поданням про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно. Водночас, таких доказів приватний виконавець не надав, як і не довів таких фактів.

Отже, приватним виконавцем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наведених вище умов. Зокрема, не доведено, що ОСОБА_1 , у порядку ст.1268 ЦК України, є такою, що прийняла спадщину після смерті свого брата.

Крім того, слід зазначити, що право виконавця на звернення з поданням до суду про звернення стягнення на нерухоме майно виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто, наявність лише самого зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно.

Суд зауважує, що у випадку звернення до суду приватного виконавця з поданням про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, останньому потрібно надати докази, які підтверджують, що боржник фактично є володільцем майна, та такими доказами можуть бути: свідоцтво про право на спадщину, договір купівлі-продажу нерухомого майна, рішення суду, рішення місцевої ради про передачу земельної ділянки у приватну власність, а також інші документи, які підтверджують володіння нерухомим майном, при цьому, окрім зазначених вище документів приватним виконавцем має бути обов`язково доведено факт того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача.

Дане обумовлено тим, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено черговість звернення стягнення на майно боржника, відповідно до якої стягнення на нерухоме майно звертається у останню чергу.

Застосування судом положень ч.10 ст.440 ЦПК України та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у Постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09, від 23 січня 2019 року у справі № 522/6400/15-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19.

Однак, на думку суду, приватним виконавцем не вжито всіх достатніх заходів для виконання рішення суду. Не отримано доказів з Державної податкової служби щодо розміру отримуваних ОСОБА_1 доходів, наявність у неї рухомих транспортних засобів тощо.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про передчасність подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не було зареєстровано у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст.440 ЦПК України, ст.ст.18, 50, 51, 63 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Солонька Миколи Миколайовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал