Справа № 372/4079/24
Провадження № 2-201/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Висоцької Г.В., за участю секретаря судових засідань Куник О.В., позивачки ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представниці органу опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області Кізлівської І.В., представниці Органу опіки та піклування Кропивницької міської ради Голуб Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження в режимі відеоконференції в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав, Орган опіки та піклування Кропивницької міської ради,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просила суд позбавити відповідача батьківських праві відносно спільної доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем в липні 2015 року та його виїзду в Київську область до родичів, донька залишилася проживати із позивачкою в належній їй квартирі. З часу припинення шлюбних відносин відповідач не тільки ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання доньки, але й не цікавиться її життям, не займається її вихованням, не піклується про її здоров`я, фізичний і духовний розвиток. Все це свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, оскільки він тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається її розвитком і навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з донькою в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дитини, яка потребує уваги, догляду, піклування, турботи, однак взагалі не отримує такого з боку батька, який переклав виконання всіх обов`язків винятково на неї.

04.10.2024 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області прийнято вказану позовну заяву, відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено до підготовчого судового засідання, залучено до участі у справі Орган опіки та піклування Кропивницької міської ради, як орган опіки та піклування за місцем проживання дитини та зобов`язано надати висновок із вказаного питання.

14.03.2025 року протокольною ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представниця ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Позивачка показала суду, що після розлучення в 2016 році відповідач лише один раз бачив дочку ОСОБА_5 , яку вона особисто привезла до міста Києва для організації їхньої зустрічі. Будь-якої матеріальної допомоги відповідач ніколи не надав, один лише раз відгукнувшись на її прохання допомогти із поїздкою на морський відпочинок. Заперечила наявність подарунків з його боку та зазначила, що в даний час дитина не висловлює бажання спілкуватися із батьком навіть по телефону.

Суд, оцінивши пояснення відповідача в сукупності, прийшов до висновку, що незважаючи на використану ним фразу про «визнання позову за умов його ініціації позивачкою», ОСОБА_3 не вважав вимоги справедливими та обґрунтованими. До такого переконання суд прийшов із огляду на наступне. ОСОБА_3 приймав участь в усіх судових засіданнях, висловлював із початку думку про відсутність підстав для задоволення позову. Самопредставництво не дозволило йому використати всі надані ЦПК процесуальні можливості викласти свою позицію в належній формі - відзиву із долученням відповідних доказів. Його намір надати суду під час судового розгляду квитанції про грошові перекази на користь позивачки на утримання дочки виник на стадії, яка не дозволяє долучення нових доказів.

Відповідно до пояснень відповідача ОСОБА_3 після розлучення в 2016 році із позивачкою він переїхав до міста Києва, а позивачка із дочкою залишилися проживати в м. Кропивницькому. Він, не маючи свого житла, якийсь час проживав із сестрою в її квартирі, а потім переїхав до м. Обухова Київської області, де винаймав житло, яке не відповідало критеріям комфорту та зручності. В даний час він проживає в однокімнатному номері в гуртожитку із дружною та її дитиною. З 2016 по 2024 роки він намагався систематично перераховувати грошові кошти на утримання дитини від 1000 до 2000 грн. на місяць. На день народження в 2019 чи 2020 році подарував дочці мобільний телефон. В 2016 році відвідував дочку близько 5 разів на рік, в 2017 тричі, в 2018 - 2 рази, в один із них зустрічався із дитиною в м. Києві, забирав на 1-2 дня її до себе в Обухів на ночівлю. В 2019 році він бачив дочку один раз і відчув, що між ними втрачається зв`язок, ОСОБА_6 більше не підтримувала телефонні розмови, надавала односкладні відповіді на запитання. Після початку війни він одразу зконтактував із позивачкою, намагаючись з`ясувати, як їхні справи, чи в безпеці вони. Відповідач підтвердив, що після 2022 року вже не бачив дочку і вона не бажає із ним розмовляти по телефону.

У судовому засіданні представниця органу опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області Кізлівська І. В. при вирішенні спору поклалася на розсуд суду, представниці Органу опіки та піклування Кропивницької міської ради Голуб Т. висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його дочки підтримали.

Заслухавши пояснення позивачки та її представниці, відповідача, представниць органів опіки, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких в інтересах малолітніх дітей звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивачки про позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06 квітня 2012 року у Центральному відділі державної РАЦС ГУЮ у Кіровоградській області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 98.

ІНФОРМАЦІЯ_2 від даного шлюбу народилася донька, ОСОБА_4 , свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 - розірваний.

11.05.2016 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та прийняла прізвище ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, Серії НОМЕР_2 .

Як підтверджено сторонами в судовому засіданні після припинення шлюбних відносин в липні 2015 року відповідач виїхав в Київську область до родичів, донька залишилася проживати із позивачкою в належній їй квартирі, де зареєстровано їх місце проживання по АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади.

На підтвердження вказаного позивачкою додано:

-довідку КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Кропивницького;

-довідку з місця здобуття освіти дитини в КЗ «Ліцей «Муніципальний колегіум» Кропивницької міської ради»;

-довідку КПНЗ «Кіровоградський обласний центр дитячої та юнацької творчості»;

Таким чином, позивачка вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дитини, яка потребують уваги, догляду, піклування, турботи, однак взагалі не отримує такого з боку батька, який переклав виконання всіх обов`язків винятково на неї та її чоловіка.

Однак, суд не може погодитись із позицією позивачки з огляду на таке.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Згідно Положень, зазначених в Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, ч.1 ст. 3 під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

11 липня 2017 році Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі М.С. проти України, у якому йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною: по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей, що мають місце виняткові обставини в розумінні положень Декларації прав дитини, Закону України "Про охорону дитинства", які дають підстави дійти безумовного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав і що це буде відповідати саме інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Суд оцінюючи пояснення позивачки та відповідача, звернув увагу на наявну різницю. На повторні запитання суду з цього приводу, позивачка визнала, що в 2016 році дитина зустрічалася із батьком 2 рази, потім підтвердила ночівлю дитини в гуртожитку у відповідача в м. Обухові, відмітивши, що діти були залишені удвох в багатоповерхівці.

На повторні запитання суду про матеріальну допомогу від відповідача після пояснень, в яких вона заперечувала цей факт, сказала, що не пам`ятає.

Суд звертає увагу, що позивачка із 2016 року не зверталася до суду із позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, в зв`язку із чим критично ставиться до її пояснень про відсутність будь-якої допомоги від відповідача і довіряє в цій частині показанням ОСОБА_3 .

Суд також звернув увагу, що незважаючи на категоричність деяких висловлювань позивачки, на кшталт, лише однієї зустрічі дитини із батьком дотепер, висловлених у первинних її поясненнях, вже в ході допиту позивачка змінила їх зміст, що викликає у суду сумніви у щирості цих показів та змушує суд віддати перевагу поясненням відповідача ОСОБА_3 .

Відповідач під час виступу в судовому засіданні показав, що допускає, що не використав всі наявні в нього можливості для встановлення із дитиною міцнішого зв`язку, зазначив, що усвідомлює, що дитині важко розкритися під час розмов телефоном, і він із розумінням ставиться до того, що дитина закривається під час телефонного спілкування.

Суд також враховує, що сторони проживали один від одного після розлучення на значній відстані, в різних областях, побутову невлаштованість відповідача, відсутність комфортного та зручного власного житла та мінливий неофіційний дохід, активну волонтерську діяльність в умовах війни, які в сукупності ускладнили процес підтримання якісного зв`язку батька із дитиною.

Вказані обставини суд розцінює як докази відсутності як винної поведінки відповідача, так і свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Відвертість відповідача в усвідомленні ним його батьківської недосконалості та висловлення розуміння діями дочки ОСОБА_4 , яка не бажає спілкуватися із ним по телефону, без перекладання на дитину відповідальності за відсторонення від нього, в комплексі з його активною участю в судових засіданнях (5 разів), запереченні проти позову свідчить про важливість для нього батьківської ролі, докладання зусиль для збереження зв`язку із дочкою, небайдужість та саморефлексію, які не дозволяють суду прийти до безумовного висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав і що це буде відповідати саме інтересам дитини.

Суд вважає, що відповідач має можливість повернутися до повноцінного виконання батьківських обов`язків і позбавлення батьківських прав стане надто жорстоким заходом для нього.

Висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 25.02.2025 року № 215, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Окрім цього, суд бере до уваги, що висновок базується на обставинах встановлених фактично зі слів позивачки і органом не здійснено спроб для з`ясування причин послаблення зв`язку батька і дитини, які б враховували позицію відповідача, об`єктивні обставини його життя.

Тобто, суд приходить до переконання, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача мав формальний характер, не ґрунтувався на ретельному дослідженні обставин, які є визначальними при вирішенні такого роду питань.

Беручи до уваги те, що відповідач щодо позбавлення його батьківських прав заперечував, посилався на те, що він намагався надавати матеріальну допомогу, хотів спілкуватись із дитиною та інше, суд та приходить до висновку про відмову в задоволенні позову та вважає, що відсутні підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських праві відносно його дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав, Орган опіки та піклування Кропивницької міської ради - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька