ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 305/641/17

провадження № 61-5826св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шкварко Андрій Володимирович, на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2019 року у складі судді Бліщ О. Б. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Басиги Т. Ю., Фазикош Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , спадкоємцями якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 18 березня 1993 року вона з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 03 березня 2017 року було розірвано.

У шлюбі вони набули таке майно:

житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у якому без відповідних дозвільних документів здійснили ремонтні роботи та добудови, що не введені в експлуатацію. Із 1993 року вартість зазначеного житлового будинку істотно збільшилася та на час звернення до суду з позовом орієнтовно становить 1 990 200,00 грн.

незавершений будівництвом житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких було побудовано вказаний житловий будинок, орієнтовно становить 2 800 000,00 грн;

об`єкт незавершеного будівництва - лісопильний цех, що знаходиться за адресою: урочище «Хутарь», с. Верхнє Водяне, Закарпатська область, розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, цільове призначення - для комерційного використання (розміщення пилорами), кадастровий номер :01:001:0101, та земельній ділянці площею 0,26 га, цільове призначення - для

ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0100. Вартість будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких було побудовано лісопильний цех орієнтовно становить 4 094 000,00 грн, вартість земельної ділянки площею 0,1000 га орієнтовно становить 459 522,00 грн, вартість земельної ділянки площею 0,26 га орієнтовно становить 764 098,00 грн.

Крім того, у шлюбі вони придбали такі транспортні засоби: автомобіль, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , автомобіль, державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , автомобіль, державний реєстраційний знак НОМЕР_3 , автомобіль, державний реєстраційний знак НОМЕР_4 та автомобіль марки «DADI BDD 6491 Е», державний реєстраційний знак НОМЕР_5 .

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 13 жовтня 2016 року № 1281 ОСОБА_2 подарував матері ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: урочище «Хутарь», с. Верхнє Водяне, Закарпатська область.

Згідно з договором дарування від 13 жовтня 2016 року № 1280 ОСОБА_2 подарував матері ОСОБА_3 будівлю пилорами (лісопильного цеху) , розташовану за адресою: урочище «Хутарь», с. Верхнє Водяне, Закарпатська область.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 08 грудня 2016 року № 1528 ОСОБА_2 подарував матері ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,26 га, розташовану за адресою: урочище «Хутарь», с. Верхнє Водяне, Закарпатська область.

Зазначені договори дарування укладені з метою уникнення поділу майна подружжя, оскільки відповідач ОСОБА_2 і надалі продовжує здійснювати повноваження власника щодо володіння, користування та розпорядження спірним майном.

Крім того, згідно з договором дарування від 13 жовтня 2016 року № 1280 будівля пилорами складається лише з навісу з пилорамою. Згідно зі звітом про оцінку майна, вартість пилорами становить 143 000,00 грн. Проте за час перебування сторін у шлюбі вартість будівлі пилорами значно зросла та відповідно до висновку про дослідження вірогідної вартості нерухомого майна, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Меркурій Партнерс», становить 2 800 000,00 грн.

Посилаючись на наведене ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними: договір дарування земельної ділянки від 13 жовтня 2016 року № 1281, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; договір дарування земельної ділянки від 08 грудня 2016 року № 1528, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; договір дарування від 13 жовтня 2016 року № 1280, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У порядку поділу спільного сумісного майна визнати за нею право власності на:

1/4 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/4 будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких проведено добудову до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з підвального приміщення, гаража, коридору, кухні, трьох кімнат на першому поверсі та п`яти кімнат, коридору і санвузла на другому поверсі;

1/2 будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких побудовано лісопильний цех, що розташований за адресою: урочище «Хутарь», с. Верхнє Водяне, Закарпатська область;

1/2 земельної ділянки для комерційного використання площею 0,10 га, розташованої за адресою: урочище «Хутарь», с. Верхнє Водяне, Закарпатська область;

1/2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,26 га, розташованої за адресою: урочище «Хутарь», с. Верхнє Водяне, Закарпатська область.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за позивачкою право власності на 1/2 транспортних засобів: автомобіля, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіля державний реєстраційний номер НОМЕР_4 та автомобіля марки «DADI BDD 6491 Е»., державний реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка площею 0,26 га, що розташована на території Верхньоводянської сільської ради Закарпатської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , набутою ним на підставі договору дарування від 20 липня 2004 року № 996; земельна ділянка площею 0,1 га, що розташована в урочищі «Хутарь» с. Верхнє Водяне, Рахівського району Закарпатської області, цільове призначення - для комерційного використання (розміщення пилорами), є особистою приватною власністю ОСОБА_2 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 222664, виданого 28 травня 2009 року на підставі розпорядження Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 19 лютого 2009 року № 55, яким затверджена технічна документація щодо проекту зміни цільового призначення земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання права власності на частку будівельних матеріалів, які були використані для добудови будинків та пилорами, місцевий суд виходив з того, що з наданого позивачкою висновку неможливо встановити дійсну вартість збільшення вартості цих об`єктів.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання недійсними договорів дарування, суд першої інстанції дійшов висновку про їх недоведеність.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на

1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , суд першої інстанції зазначив, що позивачка не довела наявності у неї права на частку у будинку, який належить ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову в частині поділу автомобілів, суд виходив з того, що автомобілі, які є предметом спору, за ОСОБА_2 не зареєстровані.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Рахівського районного суду від 23 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову частково.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки № 1281, укладений

13 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Небогою М. П.

Визнано недійсним договір дарування № 1280, укладений 13 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Небогою М. П.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на:

1/4 частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

1/4 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких проведено добудову для житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: з підвального приміщення, гаража, коридору, кухні, трьох кімнат, на першому поверсі та п`яти кімнат, коридору і санвузла на другому поверсі.

1/2 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких побудований житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких перебудовано лісопильний цех, що розташований за адресою: урочище «Хутарь», с. Верхнє Водяне, Закарпатська область;

1/2 земельної ділянки площею 0,1 га, цільове призначення - для комерційного використання (розміщення пилорами), місцезнаходження земельної ділянки: урочище «Хутарь», с. Верхнє Водяне, Закарпатська область.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 , матері ОСОБА_2 , однак з врахуванням того, що вартість та площа будинку значно зросла в результаті капітального ремонту, що був проведений за спільні кошти подружжя та за рахунок їх спільного трудового вкладу, а тому їм належить на праві власності 1/2 частка цього житлового будинку, яка підлягає поділу та визнанню за позивачкою права власності на 1/4 частку житлового будинку. Оскільки, після реконструкції та капітального ремонту цей будинок не введено в експлуатацію, апеляційний суд вважав за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких здійснено добудову до житлового будинку.

Встановивши, що сторони під час шлюбу побудували будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та будівлю лісопильного цеху, які є об`єктами незавершеного будівництва, апеляційний суд вважав за можливе визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких побудовані ці споруди.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що передбачаючи можливість поділу спільного майна подружжя, ОСОБА_2 за договорами дарування відчужив майно, що є об`єктом спільної сумісної власності, без згоди дружини і оспорені договори укладені без мети настання правових наслідків щодо відчуження права власності та його переходу до іншої особи з метою уникнення поділу майна. Водночас він продовжує здійснювати повноваження власника щодо володіння, користування і розпорядження будівлею пилорами (лісопильного цеху) та земельною ділянкою для її обслуговування.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині поділу транспортних засобів, апеляційний суд виходив з того, що зазначені позивачкою транспортні засоби за ОСОБА_2 не значаться.

Постановою Верховного Суду від 23 червня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, у зв`язку зі смертю відповідачки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року замінено відповідачку її правонаступниками ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які після її смерті успадкували по 1/2 частці житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , кожний.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/4 частку зазначеного житлового будинку, суд апеляційної інстанції не врахував, що будинок ОСОБА_2 не належав.

А тому апеляційний суд дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 та 1/4 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких здійснено добудову для цього будинку, а саме: з підвального приміщення, гаража, коридору, кухні, трьох кімнат на першому поверсі та п`яти кімнат, коридору і санвузла на другому поверсі, передчасний.

Із 1979 року до 1981 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 побудували будинок площею

36,2 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_3 , спадщина відкрилася, серед іншого, на житловий будинок (А), загальною площею 311,54 кв. м, житловою площею 166 кв. м з надвірними спорудами: Б -літня кухня; В - гараж з житловою надбудовою; Г - сарай; Д - сарай; Е - господарська будівля, Є - вбиральня; Ж - сарай; З - літня кухня: И - майстерня; І - гараж; Ї - сарай.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, обставин збільшення розміру будинку із господарськими спорудами не встановив.

Крім того, Верховний Суд визнав передчасним висновок апеляційного суду про те, що будівля пилорами (лісопильного цеху) є спільним сумісним майном подружжя, зокрема, з огляду на те, що суд апеляційної інстанції не зазначив, на підставі чого у ОСОБА_2 виникло право власності на цю будівлю.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на

1/2 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, що були використані для будівництва будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , який є об`єктом незавершеного будівництва, суд апеляційної інстанції не встановив періоду його будівництва.

Ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,1 га, суд апеляційної інстанції зазначив, що на підставі розпорядження Рахівської РДА від 19 лютого 2009 року № 55 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1 га, яка розташована за адресою: урочище «Хутарь», с. Верхнє Водяне, Закарпатська область, цільове призначення - (використання) земельної ділянки для комерційного використання (розміщення пилорами).

Верховний Суд визнав такий висновок апеляційного суду передчасним, оскільки відповідно до матеріалів справи 01 квітня 2005 року ОСОБА_2 виданий державний акт на право приватної власності на землю І-ЗК № 032383, а саме на земельні ділянки площею 0,1 га та 0,26 га, у якому зазначено, що ці земельні ділянки він набув на підставі договорів дарування ВВК № 054346 та ВСА № 633554.

Суд апеляційної інстанції не встановив підстав набуття ОСОБА_2 прав власності на земельну ділянку для комерційного використання площею 0,1 га, розташованої за адресою: урочище «Хутарь», с. Верхнє Водяне, Закарпатська область, а тому висновок суду про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку цієї земельної ділянки є передчасним.

Зважаючи на наведене, Верховний Суд визнав передчасним також і висновок апеляційного суду про наявність правових підстав для визнання недійсними договорів дарування.

Крім того, колегія суддів Верховного Суду вважала такими, що заслуговують на увагу, доводи касаційної скарги про те, що наданий позивачкою експертний висновок від 05 квітня 2017 року не може вважатись належним доказом, оскільки у ньому відсутні відомості про попередження оцінювача про кримінальну відповідальність.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що аналіз апеляційної скарги свідчить про те, що перегляду у апеляційному порядку підлягає лише питання належності будівельних матеріалів і конструктивних елементів самочинного будівництва до об`єктів спільної сумісної власності подружжя.

Так, у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без дозвільних документів реконструювали житловий будинок, належний матері ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та розпочали будівництво житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з договором дарування від 13 жовтня 2016 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будівля пилорами належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 грудня 2011 року, виданого Виконавчим комітетом Верхньоводнянської сільської ради на підставі рішення виконкому від 27 жовтня 2011 року за № 10.

На підтвердження вартості будівельних матеріалів, витрачених на будівництво зазначених об`єктів нерухомості, позивачка посилається на висновок СОД-ТОВ «Меркурій Партнерс» про дослідження вірогідної вартості нерухомого майна від 05 квітня 2017 року, згідно з яким вірогідна ринкова вартість житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1 990 200,00 грн, а вірогідна ринкова вартість лісопильного цеху, розташованого за адресою: урочище «Хутарь», с. Верхнє Водяне, Закарпатська область, - 4 093 400,00 грн.

Однак суд першої інстанції визнав зазначений висновок неналежним і недопустимим доказом, інших доказів істотного збільшення вартості житлового будинку ОСОБА_1 суду не надала, клопотання про призначення відповідних судових експертиз не заявляла.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції, зазначивши, що у висновку СОД-ТОВ «Меркурій Партнерс» про дослідження вірогідної вартості нерухомого майна від 05 квітня 2017 року всупереч статті 106 ЦПК України не зазначено про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шкварко А. В., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року, якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 556/290/17-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 567/147/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16-ц, та постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 (пункт 1 частини другої

статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що вона не довела належними та допустимими доказами, в чому полягає її право на 1/4 частку житлового будинку, який належить відповідачу. Не звернули уваги на те, що з 1993 року до 2017 року вони з відповідачем добудували прибудову до будинку, зробили капітальний ремонт за спільні кошти та за рахунок спільного трудового вкладу, внаслідок чого площа та вартість будинку значно зросла.

Установивши, що згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_3 , спадщина відкрилася, серед іншого, на житловий будинок (А), загальною площею 311,54 кв. м, житловою площею

166 кв. м з надвірними спорудами: Б -літня кухня; В - гараж з житловою надбудовою; Г - сарай; Д - сарай; Е - господарська будівля, Є - вбиральня;

Ж - сарай; З - літня кухня: И - майстерня; І - гараж; Ї - сарай, апеляційний суд не звернув уваги на те, що відповідачі оформили документи на будинок після початку розгляду цієї справи Рахівським районним судом Закарпатської області.

Щодо зазначення судами про те, що згідно з договором дарування від 13 жовтня 2016 року, у якому зазначено, що будівля належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 грудня 2011 року, виданого Виконавчим комітетом Верхньоводянської сільської ради на підставі рішення Виконкому від 27 жовтня 2011 року № 10, суди не звернули уваги на те, що у судовому засіданні відповідач підтвердив, що на земельних ділянках, які він подарував ОСОБА_6 (договори від 13 жовтня 2016 року №1280 та № 1281,

від 08 грудня 2016 року №1528) відсутні будівлі та споруди. Є лише будівельні матеріали та конструктивні елементи, з яких побудований лісопильний цех, що розташований за адресою: урочище «Хутарь», с. Верхнє Водяне, Закарпатська область, який не введено в експлуатацію.

Прибудова до будинку, будинок та лісопильний цех є самочинним будівництвом, що підтверджується висновком будівельної експертизи та показаннями свідків, а отже, позивачка має право на відшкодування вартості будівельних матеріалів та конструктивних елементів.

Суд апеляційної інстанції помилково не взяв до уваги висновок СОД-ТОВ «Меркурій Партнерс» про дослідження вірогідної вартості нерухомого майна, оскільки всі викладені у ньому відомості у судовому засіданні підтвердили сторони у справі та свідки. Жодна із сторін не оспорювала висновків, викладених у зазначеному висновку. Відповідачі такий висновок не спростували.

У вересні 2024 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, який подано з пропуском десятиденного строку для його подання, встановленого в ухвалі Верховного Суду від 05 липня 2024 року про відкриття касаційного провадження, яку він отримав 24 липня 2024 року, клопотання про продовження зазначеного процесуального строку заявник не подавав, а тому Верховний Суд не бере відзив до уваги.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 22 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шкварко А. В., на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2024 року (після усунення недоліків) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шкварко А. В., з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Рахівського районного суду Закарпатської області матеріали цивільної справи № 305/641/17; надано учасникам справи строк для подання відзиву.

У серпні 2024 року матеріали справи № 305/641/17 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шкварко А. В., які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що з 18 березня 1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 03 березня 2017 року було розірвано.

Згідно зі свідоцтвом Виконавчої ради народних депутатів від 17 липня 1979 року № 64 на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР забудовникам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на виділеній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , належить збудувати одноповерховий житловий будинок на 2 кімнати житловою площею 36,20 кв. м.(т.1, а.с. 214).

Після укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в половині будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з договором дарування від 20 липня 2004 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,26 га, яка розташована на території Верхньо Водянської сільської ради в урочищі «Хутор», цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку

від 28 травня 2005 року, виданого на підставі розпорядження Рахівської районної державної адміністрації від 19 лютого 2009 року № 55, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована в урочищі «Хутарь», с. Верхнє Водяне, Рахівський район, цільове призначення (використання) земельної ділянки- для комерційного використання (розміщення пилорами).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 13 грудня 2011 року, виданим Виконавчим комітетом Верхньоводнянської сільської ради на підставі рішення виконкому від 27 жовтня 2011 року за № 10, ОСОБА_2 є власником будівлі пилорами (лісопильний цех).

Будівлі пилорами (лісопильного цеху) розташовані на двох суміжних земельних ділянках площею 0,26 га та 0,1 га в урочищі «Хутарь» с. Верхнє Водяне Рахівського району.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 13 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Небогою М. П., зареєстрованого у реєстрі за № 1281, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована в урочищі «Хутарь» с. Верхнє Водяне Рахівського району.

Згідно з договором дарування земельної ділянки від 13 жовтня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Небогою М. П., зареєстрованим у реєстрі за № 1280, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 будівлю пилорами (лісопильного цеху), що розташована в урочищі «Хутарь» с. Верхнє Водяне Рахівського району.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 08 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Небогою М. П., зареєстрованого у реєстрі за № 1528, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,26 га, що розташована в урочищі «Хутарь» с. Верхнє Водяне Рахівського району.

У шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без дозвільних документів реконструювали житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав матері ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , та розпочали будівництво житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з висновком СОД-ТОВ «Меркурій Партнерс» про дослідження вірогідної вартості нерухомого майна від 05 квітня 2017 року будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,

І групи капітальності, розташований у центральній частині села, загальна площа будинку становить близько 150 кв. м. Будинок має відмінний технічний стан і при проведенні ремонтних робіт із зовнішнього та внутрішнього оздоблення використані сучасні матеріали, а також техніки оздоблення (зовнішнє тинькування стін з покриттям типу «короїд» з подальшим фарбуванням поверхні). На дату здійснення дослідження будинок забезпечений електропостачанням від центральної електромережі, водопостачанням від автономної станції, водовідведенням автономною системою з септиком (вигрібною ямою). Теплозабезпечення здійснюється за допомогою автономного опалювального приладу (двоконтурний котел на твердому паливі). Загальний технічний стан основних несучих конструкцій будинку добрий (у прибудові відмінний), оздоблення та інженерно-технічні елементи у відмінному стані. У приміщенні здійснено капітальний ремонт із заміною систем електроживлення, тепло- та водозабезпечення, водовідведення. При оздобленні приміщень застосовані сучасні ремонтні та оздоблювальні матеріали. Ганки та окремі елементи будинку виконані з гарнітурних плит та уступів. Подвір`я будинку вимощене декоративними елементами мощення та огороджене сучасним парканом з металевих секцій

(під ковані елементи) у кам`яних (граніт) стовпах. Ремонтні роботи здійснено орієнтовно протягом не пізніше 8-10 років. За всіма ознаками, до основної частини будинку пізніше (10-15 років) було добудовано прибудову. Вартість житлового будинку істотно збільшилася з 1993 року і на час дослідження становить орієнтовно 1 990 200,00 грн. Право власності на цей житловий будинок належить ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно з висновком СОД-ТОВ «Меркурій Партнерс» про дослідження вірогідної вартості нерухомого майна від 05 квітня 2017 року, вартість будівель пилорами (лісопильного цеху) становить 4 093 400,00 грн, об`єкт не введено в експлуатацію.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Згідно зі свідоцтвами про право на спадщину за законом від 31 березня 2021 року, виданими ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , після смерті матері ОСОБА_3 , вони успадкували по 1/2 частці житлового будинкук (А), загальною площею 311,54 кв. м, житловою площею 166 кв. м з надвірними спорудами: Б -літня кухня; В - гараж з житловою надбудовою; Г - сарай; Д - сарай; Е - господарська будівля, Є - вбиральня;

Ж - сарай; З - літня кухня: И - майстерня; І - гараж; Ї - сарай.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року до участі у справі залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 як правонаступників померлої ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 355 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18)).

Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на

1/4 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких проведено добудову для житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: з підвального приміщення, гаража, коридору, кухні, трьох кімнат, на першому поверсі та п`яти кімнат, коридору і санвузла на другому поверсі; 1/2 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких побудований житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких перебудовано лісопильний цех, що розташований за адресою: урочище «Хутарь», с. Верхнє Водяне, Закарпатська область, суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження збільшення дійсної вартості цих об`єктів.

У касаційній скарзі заявниця посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що вона не довела належними та допустимими доказами, в чому полягає її право на 1/4 частку житлового будинку, який належить відповідачу. Не звернули уваги на те, що з 1993 року до 2017 року вони з відповідачем добудували прибудову до будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , зробили капітальний ремонт за спільні кошти та за рахунок спільного трудового вкладу, внаслідок чого площа та вартість будинку значно зросла.

Посилалася на відповідний висновок СОД-ТОВ «Меркурій Партнерс» про дослідження вірогідної вартості нерухомого майна від 05 квітня 2017 року.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Саме суди першої та апеляційної інстанцій як суди факту здійснюють дослідження та оцінку доказів.

Дослідження доказів - це процесуальна діяльність суду та інших учасників цивільного процесу щодо безпосереднього сприйняття і вивчення в судовому засіданні фактичних даних, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення. Вона провадиться в судовому засіданні з додержанням принципів усності, безпосередності та безперервності. Зокрема, під час судового розгляду справи суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясовує обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджує в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються. З урахуванням змісту спірних правовідносин, обставин справи та зібраних у справі доказів суд під час розгляду справи по суті може змінити порядок з`ясування обставин справи та порядок дослідження доказів, про що зазначається у протоколі судового засідання (стаття 228 ЦПК України).

Оцінка доказів завершує весь процес доказування. Результати оцінки доказів знаходять відображення в мотивувальній частині судового рішення, в якому суд зобов`язаний вказати, які факти судом встановлені, на основі яких доказів, які докази були відкинуті судом і з яких мотивів. Оцінка зібраних доказів здійснюється з точки зору їх достовірності, повноти, несуперечності, достатності на основі внутрішніх переконань.

Відповідно до частини шостої статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Установивши, що у наданому позивачкою висновку СОД-ТОВ «Меркурій Партнерс» про дослідження вірогідної вартості нерухомого майна від 05 квітня 2017 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку

про те, що такий висновок не є належним та допустимим доказом у розумінні статті 106 ЦПК України.

Зазначене спростовує доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції, який погодився з висновком суду першої інстанції, не вказав, чому не взяв до уваги СОД-ТОВ «Меркурій Партнерс» про дослідження вірогідної вартості нерухомого майна від 05 квітня 2017 року як письмовий доказ.

За таких обставин доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували, що у разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію, є необґрунтованими, оскільки позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того. які будівельні матеріали і конструктивні елементи було використано для будівельних та ремонтних робіт, та, відповідно істотного збільшення вартості зазначених об`єктів нерухомості.

Крім того, безпідставними є аргументи касаційної скарги про те, що позивачка має право на відшкодування вартості використаних будівельних матеріалів та конструктивних елементів, оскільки таких позовних вимог вона не заявляла.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів, та незгоди з їх оцінкою судами попередніх інстанцій, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень касаційного суду.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду

від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, Верховний Суд, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 137, 141, 400, 410, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шкварко Андрій Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник
Судді:І. Ю. Гулейков
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець