Провадження № 2/750/264/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Шилова Ж.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення частки у праві спільної сумісної власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування запису про державну реєстрацію права власності,

третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Родіон Олександрович,

в с т а н о в и в:

18 вересня 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить:

- визначити, що частка померлої ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/2 його частини (1/2 із 9/20 частин);

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , видане ОСОБА_4 23 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Родіоном Олександровичем, зареєстроване в реєстрі за № 2344, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 100 у розмірі 3/20 часток.

Обгрунтовано позов, зокрема, тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками позивача. З 16 жовтня 1993 року до 15 квітня 2005 року батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 28 травня 1996 року за ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача - ОСОБА_6 помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на 9/20 часток будинку АДРЕСА_1 . Спадкова справа після померлого ОСОБА_6 заведена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Родіоном Олександровичем. Спадкоємцями 9/20 часток вказаного будинку після смерті ОСОБА_6 стали ОСОБА_4 , яка отримала 1/3 частку в спадщині, та ОСОБА_3 , яка отримала 2/3 часток в спадщині, оскільки мати померлого - ОСОБА_8 відмовилася від своєї 1/3 частки на користь позивача. Набуте за період перебування у шлюбі майно належало батькам позивача на праві спільної сумісної власності подружжя. Частка матері позивача у вказаному майні становить 9/40, або 22,5%. При оформленні права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, частка яка належала матері позивача, була включена до спадкової маси частки, яка належала померлому батьку позивача. Вказане зумовило відповідно збільшення розміру частки спадщини, отриманої відповідачем після смерті ОСОБА_6 . Оскільки право власності матері позивача на належну їй частку у спільному майні не припинилось після смерті батька позивача, а тому нотаріусом безпідставно видано відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку в праві власності на 9/20 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

В установлений судом строк відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві відповідач зазначила, що перебуваючи у шлюбі батьки позивача згідно договору купівлі-продажу набули у власність 9/20 часток житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Увесь будинок мав такі характеристики: А-1 - жилий цегляний будинок має в цілому 116,3 кв.м, надвірні будівлі є два дерев`яних сараї - б, В, В-1 дерев`яний сарай, В, б1 дерев`яні сараї, б2 - цегляний льох, № 1-4 дерев`яна огорожа. При цьому, батьки позивача придбали лише 9/20 часток житлового будинку, що станом на 28 травня 1996 року становило 33,7 кв.м загальної площі і 16,3 кв.м житлової площі, та який складався із кімнат: 2-1 та 2-2 площею 8,9 кв.м і 7,4 кв.м, кухні 2-5 площею 9.0 кв.м, кладової 2-6 площею 4,6 кв.м, веранди 2-1 площею 3,8 кв.м, сараю - Б, сараю б1, льоху - б2, частини огорожі. Враховуючи, що батьками позивача було придбано 9/20 часток житлового будинку, що становило 33,7 кв.м загальної площі, саме така площа в житловому будинку є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, вже після розірвання шлюбу 15 квітня 2005 року між батьками позивача ОСОБА_6 прийняв рішення про будівництво прибудови до вказаного будинку. Згідно з рішенням Деснянського райвиконкому № 221 від 14 серпня 2006 року ОСОБА_6 отримав дозвіл на будівництво прибудов до вказаного житлового будинку. 05 липня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу з 2011 року була проведена значна добудова житлового будинку та переобладнання, зроблено загальне покриття даху, встановлено нові вікна та вхідні двері. У результаті вказаних робіт загальна площа придбаної частки житлового будинку в порівнянні з 1996 роком збільшилася на 24,3 кв.м загальної площі. Вказане переобладнання було здійснено правомірно, а тому не є самочинним будівництвом та переплануванням. На момент відкриття спадщини площа 9/20 часток житлового будинку становила 58,0 кв.м. Таким чином, саме після реєстрації шлюбу з відповідачем, спільними коштами та зусиллями ОСОБА_6 та ОСОБА_4 проводилися ремонтно-будівельні робити та переобладнання спірного житлового будинку, у зв`язку з чим і була збільшена загальна площа будинку. Частка відповідача приватним нотаріусом була розрахована таким чином. Згідно з договором купівлі-продажу від 28 травня 1996 року загальна частка, яка належала батькам позивача, становить 33,7 кв.м, при цьому 1/2 частка становить 16,85 кв.м. За вказаних обставин, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 належало по 16,85 кв.м кожному. Враховуючи, що у спадкодавця ОСОБА_6 три спадкоємці першої черги, частка відповідача становить 5,61 кв.м. Під час видачі оскаржуваного свідоцтва відповідачу розподілу підлягала лише частка, яка належала ОСОБА_6 . Після 2011 року частка будинку, яка була зареєстрована за ОСОБА_6 , була збільшена за рахунок спільних коштів ОСОБА_6 та відповідача на 24,3 кв.м і станом на 26 листопада 2021 року становила вже 58,0 кв.м. 24,3 кв.м. є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6 та відповідача. При цьому, 1/2 частка становить 12,15 кв.м. Таким чином, 12,15 кв.м, які належать відповідачу, не можуть бути спадковим майном після смерті ОСОБА_6 . Враховуючи, що у спадкодавця ОСОБА_6 три спадкоємця першої черги, частка яка залишається відповідачу становить 4,05 кв.м. Загальна частка ОСОБА_4 у праві власності в порядку спадкування за законом, з урахуванням тієї частки, яка належить відповідачу як спільне сумісне майно подружжя, становить 21,81 кв.м. Частка позивачу нотаріусом була розрахована таким чином. 16,85 кв.м., які окремо належали ОСОБА_5 , як частка у спільному майні подружжя, розподілена лише позивачу. Враховуючи, що у спадкодавця ОСОБА_6 три спадкоємця першої черги, а мати спадкодавця відмовилася від своєї частки у спадщині на користь онуки, частка яка залишається позивачу (2/3 часток спадкового майна) із частки 16,85 кв.м, яка належала окремо спадкодавцю у спільному сумісному майні подружжя становить 11,22 кв.м. Із частки 12,15 кв.м, яка окремо належала ОСОБА_6 , позивачу розподілено в порядку спадкування за законом 8,1 кв.м. Загальна частка позивача в праві власності в порядку спадкування за законом, з урахуванням тієї частки, яка належала матері позивача як спільне сумісне майно подружжя, становить 36,17 кв.м. Враховуючи, що загальна площа 9/20 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , станом на момент відкриття спадщини становила 58 кв.м, частка позивача у праві власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька, з урахуванням частки, яка успадкована позивачем після смерті її матері, становить 36,17 кв.м., що трішки менше 2/3 часток житлового будинку, а тому нотаріусом зроблено розподіл часток між спадкоємцями максимально наближений до ідеальних часток. Розмір часток всіх спадкоємців складає по 1/3 від усього майна, яке вони успадкували після смерті спадкодавця, а тому ОСОБА_4 отримала 1/3 частку від всього спадкового майна, а позивач - 2/3 частки від усього спадкового майна. Крім того, у результаті видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна, права позивача ніяким чином порушені не були, а частка, яка належала ОСОБА_5 як 1/2 частка у спільному майні подружжя розподілена лише позивачу, а тому підстави для визнання свідоцтва про права на спадщину недійсним відсутні. Також немає підстав для скасування державної реєстрації права власності щодо нерухомого майна, набутого на підставі такого документа. Для виправлення будь-якої можливої помилки позивач може звернутися до нотаріуса та відповідача для внесення змін до свідоцтв. Таким чином, відсутні будь-які порушення прав позивача, а тому і відсутні правові підстави для перерозподілу часток, визнання свідоцтва про право на спадщину в цілому недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 .

Позивач відповідь на відзив не подала.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 лютого 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача вказав, що позивач позов підтримує та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що відповідач позов не визнає та просила відмовити в його задоволенні.

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Родіон Олександрович у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи по суті повідомлявся завчасно та належним чином.

Заслухавши доводи представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

З 16 жовтня 1993 року ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який було розірвано 15 квітня 2005 року (а.с. 77).

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_9 (до реєстрації шлюбу - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі договору купівлі-продажу від 28 травня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Пилипенко Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1731, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , останній набув право власності на 9/20 часток жилого будинку АДРЕСА_1 (а.с. 67-69).

Згідно із вказаним договором увесь будинок мав такі характеристики: А-1 - жилий цегляний будинок має в цілому 116,3 кв.м житлової площі, з надвірних будівель є два дерев`яних сараї - б, В, В-1 дерев`яний сарай, В, б1 дерев`яні сараї, б2 - цегляний льох, № І-4 - дерев`яна огорожа.

За даним договором відчужувалися: кімнати: 2-І та 2-2 площею 8,9 кв.м і 7,4 кв.м, кухня 2-5 площею 9,0 кв.м, кладова 2-6 площею 4,6 кв.м, веранда 2-І площею 3,8 кв.м, сарай - Б, сарай б1, льох - б2, частина огорожі.

Відповідно до копії дубліката технічного паспорта на вказаний вище будинок станом на 28 травня 1996 року загальна площа приміщень квартири АДРЕСА_2 становила 33,7 кв.м.

Тобто, за вказаним договором ОСОБА_6 було придбано 9/20 часток жилого будинку, що становило 33,7 кв.м загальної площі будинку.

Згідно із копією інформаційної довідки № 157 від 26 серпня 2021 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації», станом на 31 грудня 2012 року за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (9/20 ідеальних часток) (а.с. 19 на звороті).

18 травня 2006 року ОСОБА_6 звернувся до Деснянського райвиконкому із заявою щодо надання дозволу на будівництво прибудови до своєї частини будинку із збільшенням житлової площі (а.с. 75).

Згідно з рішенням Деснянського райвиконкому № 221 від 14 серпня 2006 року ОСОБА_6 дозволено будівництво прибудов до житлового будинку розміром 8,0х2,7 м і 5,8х2,4 м. з розміщенням в них прихожі, туалету, кімнати зі збільшенням житлової площі на 15 кв.м з урахуванням зносу сараїв по АДРЕСА_3 , згідно проекту, погодженого завідувачем відділу архітектури (а.с. 98).

05 липня 2011 року ОСОБА_6 зареєстрував шлюб із ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 78).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с. 16), у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно.

Відповідно до копії спадкової справи, наданої суду приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Родіоном Олександровичем, із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася ОСОБА_4 (а.с. 91).

Також, 01 липня 2021 року із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_6 до приватного нотаріуса звернулася ОСОБА_3 (а.с. 94).

Мати померлого ОСОБА_6 ОСОБА_8 подала приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенку Родіону Олександровичу заяву про відмову від спадщини після померлого сина на користь дочки спадкодавця - ОСОБА_3 (а.с. 93).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23 жовтня 2023 року за ОСОБА_6 зареєстроване право власності на 9/20 часток житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 107).

Згідно із копією технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1 (експлікація приміщень будинку садибного типу по квартирі АДРЕСА_2 ), станом на 26 листопада 2021 року загальна площа приміщень становить 58,0 кв.м та складається із таких кімнат: коридор 2-1 - площею 5,6 кв.м, санвузол 2-2 - площею 5,5 кв.м, кухня-їдальня 2-3 площею 30 кв.м, гардеробна 2-4 - площею 5,1 кв.м, житлова кімната 2-5 площею 11,6 кв.м (а.с. 13).

23 жовтня 2023 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенка Родіона Олександровича із заявою, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 (а.с. 104 на звороті).

Цього ж дня, 23 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Родіоном Олександровичем ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , яка складається з 9/20 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на 3/20 частки у праві власності на житловий будинок видано ОСОБА_4 . Свідоцтво про право на спадщину на 3/10 частки у праві власності на житловий будинок ще не видано (а.с. 14).

На підставі вказаного свідоцтва 23 жовтня 2023 року за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на 3/20 часток житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 100 (а.с. 15).

Також, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 травня 2023 року в справі № 750/9745/21 заяву ОСОБА_3 про оголошення особи померлою задоволено. Оголошено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку села Купорань Леовського району Республіки Молдова померлою (а.с. 10-13).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 04 травня 2023 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 березня 2024 року рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 04 травня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року - залишено без змін.

26 червня 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано свідоцтво про смерть ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 (а.с. 90).

Спадкова справа щодо майна ОСОБА_5 заведена 03 липня 2024 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Родіоном Олександровичем за заявою ОСОБА_3 (а.с. 88).

За положеннями частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини другої статті 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, чинного на час виникнення спірних відносин (набуття майна батьками позивача), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Також, статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 61 Сімейного кодексу України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права.

Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статей 1217, 1218 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частинами першою та другою статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із статтею 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Нормами частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 1270 Цивільного кодексу України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Початок перебіг строку для прийняття спадщини починається з наступного дня після відповідної календарної дати, тобто строк для прийняття спадщини має обчислюватись з наступного дня після дня смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі статтею 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до пунктів 3,4 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про право на спадщину, видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) на підставі спільної заяви або в разі смерті одного з подружжя.

Статтею 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом України. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності.

Згідно з пунктом 2 глави 10 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі Порядок), на підтвердження права на спадщину, права власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, повноважень виконавця заповіту, про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, а також посвідчення фактів, що фізична особа є живою, про перебування її у певному місці, про прийняття на зберігання документів, про передачу заяви видаються відповідні свідоцтва.

Пунктом 4.24 глави 10 розділу 2 Порядку визначено, що при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя (колишнього подружжя), повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя (колишній з подружжя), який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя). За наявності другого з подружжя (колишнього з подружжя) нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя.

При цьому, у приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 385/321/20).

Відповідно до статті 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві не передбачено нікчемності для свідоцтва про право на спадщину. У Цивільному кодексі України закріплено тільки можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 385/321/20).

Верховний суд вже зауважував, що свідоцтво про право на спадщину по своїй суті не є правочином. Як наслідок до конструкції недійсність свідоцтва про право на спадщину положення Цивільного кодексу України та інших законів про правочини, зокрема й норми як § 1, так і § 2 глави 16 Цивільного кодексу України, не можуть бути застосовані. Недійсність документу (свідоцтво про право на спадщину) як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність документу (свідоцтва про право на спадщину) не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2024 року в справі № 209/1235/20).

Передбачені положеннями статей 1300 та 1301 Цивільного кодексу України правові конструкції «внесення змін до свідоцтва про право на спадщину» та «визнання свідоцтва про право на спадщину» є різними. Недійсність свідоцтва обумовлена певними «вадами», які існували в момент його видачі (зокрема, особа, якій видане свідоцтво, не мала права на спадкування, нікчемність заповіту). Тобто, підстава недійсності свідоцтва як документа має існувати в момент його видачі. Підстави внесення змін до свідоцтва не пов`язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду. У Цивільному кодексі України не визначено підстав внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До них, зокрема, можливо віднести: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 Цивільного кодексу України); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 Цивільного кодексу України); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта статті 1268 Цивільного кодексу України), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов`язкової частки у спадщині (стаття 1241 Цивільного кодексу України); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша статті 1241 Цивільного кодексу України). Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним (пункти 99-103 постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року в справі № 504/3606/14-ц).

У пунктах 108-109 вказаної постанови Верховний Суд вказав, що свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним у випадку доведення існування «вад» на момент його видачі, які свідчать про те, що особа, якій видано свідоцтво, не мала права на спадкування (особа не є спадкоємцем, спадкоємці попередньої черги прийняли спадщину, заповіт є нікчемним тощо). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину застосовується за умови наявності у спадкоємця, якому воно видане, права на спадкування, однак в іншому розмірі, з огляду на невраховані права на спадщину інших спадкоємців. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як на підставі рішення суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину.

Порушення права - пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21).

Так, позивач в одній із вимог просить визначити, що частка померлої ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/2 його частини (1/2 із 9/20 частин).

Щодо даної вимоги позивача суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 Цивільного кодексу України).

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

З урахуванням зазначеного, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Подібні правові висновки неодноразово викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 червня 2021 року в справі № 570/997/19, від 20 червня 2018 року в справі № 640/13903/16-ц; від 20 червня 2018 року в справі № 266/5267/18; від 20 березня 2019 року в справі № 550/1040/16-ц; від 22 квітня 2020 року в справі № 601/2592/18; від 22 квітня 2020 року в справі № 127/23809/18; від 27 травня 2020 року в справі № 361/7518/16-ц, від 16 вересня 2020 року в справі № 464/1663/18.

Крім того, суд звертає увагу на те, що свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним у випадку доведення існування «вад» на момент його видачі, які свідчать про те, що особа, якій видано свідоцтво, не мала права на спадкування (особа не є спадкоємцем, спадкоємці попередньої черги прийняли спадщину, заповіт є нікчемним тощо).

Суд враховує, що частка відповідача у праві власності на 9/20 часток будинку АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом була визначена з урахуванням того, що згідно з договором купівлі-продажу від 28 травня 1996 року батьками позивача було набуто у спільну сумісну власність 9/20 часток спірного житлового будинку, площа якого на той час складала 33,7 кв.м, а тому і матері і батьку позивача належало по 1/2 частці вказаної частини будинку, з урахуванням його початкової площі, тобто по 16,85 кв.м кожному. Під час видачі оскаржуваного свідоцтва відповідачу спадкуванню підлягала лише частка, яка належала ОСОБА_6 . Після розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до частки будинку здійснювалася добудова, яка вже не могла належати на праві спільної сумісної власності батькам позивача. Як зазначила відповідач і не спростувала позивач, добудова здійснювалася за рахунок спільних коштів ОСОБА_6 та відповідача і є їх спільним сумісним майном, у зв`язку з чим площа частки будинку збільшилася на 24,3 кв.м і станом на 26 листопада 2021 року становила вже 58,0 кв.м. До спадкової маси, яка підлягала розподілу між спадкоємцями померлого ОСОБА_6 , була включена лише частка, яка належала ОСОБА_6 , тобто 12,15 кв.м. При цьому, 1/2 частка від спільно набутого у період шлюбу майна (12,15 кв.м.) при видачі спірного свідоцтва про право на спадщину була включена нотаріусом до частки відповідача. Таким чином, загальна частка відповідача у праві власності в порядку спадкування за законом, з урахуванням тієї частки, яка належить відповідачу як спільне сумісне майно подружжя, складає 21,81 кв.м., і становить трохи менше 1/3 частки спадкового майна і саме на вказану частку відповідачу і було видано оспорюване свідоцтво. Загальна частка позивача у праві власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, з урахуванням тієї частки, яка належала матері позивача на праві спільної сумісної власності та входить до складу спадщини після її смерті, становить 36,17 кв.м, що трішки менше 2/3 часток житлового будинку.

Враховуючи викладене, видача відповідачу свідоцтва про право на спадщину на 3/20 часток не впливає на розмір належної позивачу частки при спадкуванні після смерті батьків, у зв`язку з чим права позивача видачею відповідачу вказаного свідоцтва не порушуються.

Посилання позивача на те, що нотаріус мав окремо видати відповідачу свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя та про право на спадщину, а не одне свідоцтво про право на спадщину з вирахуванням належних кожному часток, суд не може взяти до уваги, оскільки вказаним жодним чином не порушуються права позивача на належну їй частку при спадкуванні.

За встановлених обставин, враховуючи викладене, положення законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення частки у праві спільної сумісної власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування запису про державну реєстрацію права власності відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Тарасенко Родіон Олександрович, місцезнаходження: пр-т Миру, 32, м. Чернігів.

Повний текст рішення складено 25.04.2025.

Суддя