№ провадження 2/495/850/2025
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
24 квітня 2025 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Дарій О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно,-
представника позивача ОСОБА_2
Стислий виклад позиції позивача
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
З 2010 року та станом на момент звернення із позовною заявою позивач проживав спільно із батьками за адресою: АДРЕСА_1 ).
Мати, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Батько позивача - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадкова справа не заводилась.
Відкриту після смерті матері позивача - ОСОБА_3 спадщину прийняли в рівних частинах її чоловік - ОСОБА_4 (батько позивача) та син - сам позивач, адже були спадкоємцями першої черги та спільно проживали разом із спадкоємицею.
Також в подальшому відкриту після смерті батька - ОСОБА_4 спадщину прийняв позивач, адже був спадкоємцем першої черги і фактично проживав із ним на момент його смерті.
Потреба спільного проживання позивача із батьками була обумовлена їх похилим віком, а також тим, що вони вже потребували стороннього догляду, позивач здійснював постійний догляд за ними, ночував з ними адже в вечірній час мати позивача мала погане самопочуття, виконував роботи по домогосподарству, забезпечував їм комфортний побут, оплачував комунальні послуги, в сім`ї панували теплі родинні стосунки, купував ліки та необхідні продукти харчування, після їх смерті організовував поховання.
21.10.2024 позивач звернувшись до приватного нотаріуса Чербаджи К.М. Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області із заявою щодо оформлення спадщини після померлих батьків отримав відмову, оскільки ним пропущено строк для прийняття спадщини, який встановлено згідно ст. 1270 ЦК України, адже місця реєстрації, зазначене в паспорті позивача відмінне від місця реєстрації спадкодавців.
З огляду на викладене, представник позивача і звернувся до суду.
Відповідач відзив до суду не надав.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
18 листопада 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито загальне позовне провадження, постановлено витребувати докази.
06 лютого 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області задоволено заяву про виклик свідків.
06 лютого 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі закрито підготовче провадження.
05 березня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області постановлено витребувати докази по справі.
24.04.2025, суд ухвалою на місці, постановив перейти до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
За результатами дослідження доказів, що містяться у матеріалах справи, заслуховування позиції позивача та його представника у судовому засіданні, допиту свідків, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 15.08.1961 Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області./а.с.21/
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 та була прописана за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 . /а.с. 14/
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 29.07.2016. /а.с. 22/
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 від 15.04.2015. /а.с. 23/
На звернення ОСОБА_1 щодо оформлення спадщини після померлої ОСОБА_3 приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Чербаджи К.М. повідомлено, що останній пропустив строк для прийняття спадщини, що унеможливлює заведення спадкової справи після померлої ОСОБА_3 . Для вирішення питання рекомендовано звернутися до суду. /а.с. 19/
Згідно листа приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Чербаджи К.М. спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 та після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 не заводилась./а.с. 45/
Згідно листа Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 11.03.2025 № 141/01-16, згідно спадкового реєстру спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 не заводилась.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що позивач з 2009-2010 року проживав з батьками на постійній основі, надавав їм допомогу, здійснював догляд.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні повідомив, що у зв`язку з похилим віком батьків було прийнято рішення про те, що позивач буде проживати разом із ними.
Таким чином, позивач постійно з ними проживав, здійснював догляд.
Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, породжує юридичні наслідки лише факт постійного проживання разом із спадкодавцем.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає.
Водночас, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.
Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із вимогами ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підтвердження факту постійного проживання позивача з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надано належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності є достатніми для встановлення факту постійного проживання позивача разом із зазначеними особами.
Крім того, відповідачем вказані обставини не спростовано і доказів того, що позивач фактично мешкав за іншою адресою, окремо від спадкодавців, суду не надано.
Допитаний як свідок брат позивача ОСОБА_6 повідомив, що він не претендує на частину спадку в спадщині його батьків, адже за життя батьком йому подаровано його частину «спадщини». Саме тому, повністю підтримує позовну заяву ОСОБА_8 , який дійсно проживав на момент смерті з батьками.
Таким чином, з урахуванням норм матеріального та процесуального права, позицій Верховного Суду, повно та всебічно дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині встановлення факту простійного проживання з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та можливості їх задоволення.
Водночас, пунктом 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 554/3192/16-ц, суд виснував: «за змістом норм статей 1268-1269 ЦК України факт прийняття спадщини тісно пов`язується з постійним проживанням разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, проте окремо встановити факт прийняття спадщини без встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини чинним законодавством не передбачено. Тому факт проживання не породжує правові наслідки, а факт прийняття спадщини є похідним, в задоволенні позовних вимог в цій частині належало відмовити саме з цих підстав».
Таким чином, позов в частині встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.
Як вже зазначалось щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.
Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, що передбачено ч. 1 ст. 1297 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Відповідно до п.п. 4.11, 4.12 п. 4 гл. 10 розд. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини або з дня державної реєстрації смерті особи у випадках, встановлених пунктом 20 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, або не раніше строків, встановлених у частині другій статті 1270, статті 1276 Цивільного кодексу України. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Таким чином, з огляду на те, що судом встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 з батьками на момент їх смерті, враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає позовні вимоги в частині визнання права власності такими, що задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1268, 1296ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280-281, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимог ОСОБА_1 до Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за однією адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Шабівська сільська рада, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Шабо, вул. Центральна, 63, 67770, .

Повний текст рішення складений та проголошений 24 квітня 2025 року.

Суддя: