Справа № 275/251/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року селище Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миколайчука П.В.,

зі секретарем судових засідань Котенко О.М.,

з участю представника відповідача Хворост Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІРОКО ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.04.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі за текстом ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та ОСОБА_1 укладений договір позики №78813976 (далі за текстом договір №78813976). Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалось надати відповідачу грошові кошти в розмірі та на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалась повернути таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку договору або ж достроково та сплатити проценти за користування грошовими коштами в порядку та на умовах, визначених договором. Позивач вказав, що грошові кошти відповідач отримав шляхом безготівкового перерахування коштів у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки. Тому позивач вважає, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором №78813976 виконало в повному обсязі.

03.07.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладений договір факторингу № 034-030723, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №78813976 від 28.04.2023.

На думку позивача, вказані обставини свідчать про те, що ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №78813976. Вказує, що відповідач не виконав умови договору, після отримання коштів їх не повернув у встановлені строки, вимогу позивача про їх повернення проігнорував. Таким чином, заборгованість відповідача за договором позики №78813976 становить 29 516,88 грн, з яких: залишок заборгованості за тілом кредиту 8 000 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом 21 516,88 грн, які і просить стягнути позивач на свою користь.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Представник відповідача Хворост Д.М. надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позов є безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Свою позицію обгрунтувала тим, що позивач просить стягнути кошти за строк, що перевищує встановлений в договір в 20 днів. Також позивачем не надано доказів переходу до нього прав вимоги за договором факторингу, оскільки не долучено належним чином завіреної копії відповідного реєстру, передбаченого п. 2.1.3 договору факторингу та відповідних актів прийому-передачі, а додані бланки документів є неналежними доказами в зв`язку з відсутністю підписів на них. Вказує, що наданий позивачем витяг з реєстру боржників складений невідомо ким, не містить підписів сторін, не містить посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові просив розглядати справу без його участі, відповідь на відзив не надавав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

На підставі ст. ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та відповідача.

У судовому засіданні 21.04.2025 представник відповідача Хворост Д.М. позов не визнала з мотивів, наведених у відзиві. Вказала, що розмір відсотків у договорі визначений трьома різними значеннями і в розрахунку заборгованості відсутня деталізація, за яким саме відсотком нараховано заборгованість, також відповідач заперечує фактичне отримання коштів від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Також представник зробила заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо подальшого надання доказів щодо розміру витрат відповідача на правничу допомогу.

Фактичні обставини встановлені судом, застосоване законодавство та оцінка доводів сторін.

Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з укладенням та виконанням договору позики та договору факторингу та регулюються главами 71, 73 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі за текстом Закон), згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 28.04.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладений договір позики № 78813976.

Зазначений договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора y85Ehkm03n, який був надісланий на електронну адресу відповідача, про що свідчить п. 21 договору.

Відповідно до п. 1 договору № 78813976 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалось передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики.

Згідно з п. 2 договору сума позики - 8000 грн, строк дії договору - 20 днів. Тип процентної ставки фіксована 2,5% на день; дата надання позики - 28.04.2023; дата повернення позики - 18.05.2023; знижена процентна ставка за день 0,875%, розмір процентів на прострочену позику у день 2,70%; розмір процентів на позику річний - 1797,54%; вартість позики за весь строк - 9400 грн.

Підписанням цього договору відповідач підтвердив, що ознайомилась на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позичальник до моменту підписання договору вивчила цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору їй зрозумілі (п.п. 5.1-5.3 Договору).

Статтею 11 Закону передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Отже, підписанням договору відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання грошових коштів, які діяли станом на 28.04.2023, а також засвідчив, що він повідомлений позикодавцем у встановлений законом строк про всі умови договору, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене на підставі укладеного сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із договору позики.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Наведене у свою чергу свідчить про належне укладення договору позики шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.

Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.

Отже, між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 була досягнута згода щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами цього договору в електронній формі з використанням електронного підпису.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності договору позики, зазначений договір недійсним не визнано.

За таких підстав суд приходить до висновку, що відповідно до вимог законодавства між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладений електронний договір позики № 78813976 від 28.04.2023.

Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Надаючи оцінку доводам відповідача у цій частині, суд зазначає таке.

Щодо дослідження первинних документів на підтвердження здійснення між сторонами договору позики господарських операцій, суд виходить з наступного.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаними положеннями Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

На підтвердження надання грошових коштів згідно із договором позики від 28.04.2023 позивачем долучено лист ТОВ «ФК «Фінекспрес» за вих. КД-000004909/ТНПП від 20.12.2024, однак суд не вважає вказаний документ належним доказом отриманя відповідачем коштів, оскільки такий не є первинним обліковим документом в розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

В матеріалах справи відсутня виписка по картковому рахунку, яка б підтверджувала рух коштів та, зокрема, отримання їх від позичальника, з клопотанням про витребування такого доказу в банківській установі позивач не звертався.

Також наданий позивачем розрахунок (а.с.6) є документом, що створений 05.09.2023 первісним позичальником, тобто вже після укладення договору факторингу 03.07.2023, а тому інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути належним та достатнім доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Таким чином, позивач не довів належними та достатніми доказами, що зазначена позивачем фактично було отримано позичені кошти.

Також, ЦК України передбачена можливість заміни кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору. Відповідний правочин повинен бути вчиненим у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

За загальним правилом сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Проте відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництво; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 навела ознаки, притаманні договору відступлення права вимоги:

1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні;

2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо);

3) відступлення права вимоги може бути оплатним чи безоплатним;

4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання;

5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 1, пунктом 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який діяв на час укладення договору факторингу між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» від 03 липня 2023 року № 034-030723, фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.

Відповідно до п.64 ч.1 ст.1, п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», який діяв на час укладення між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» від 03 липня 2023 року № 034-030723, фінансова послуга - операція або декілька операцій, пов`язаних однією правовою метою, з фінансовими засобами, що здійснюються в інтересах інших осіб, ніж надавач такої фінансової послуги, а також послуги, прямо визначені спеціальними законами як фінансові послуги. Факторинг вважається фінансовою послугою.

Згідно із ЦК України договір факторингу передбачає, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).

Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, тобто грошові кошти мають передаватися клієнту в розпорядження і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 зазначила про те, що така плата за надану фактором послугу може бути встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу (позику чи кредит).

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладений договір факторингу № 034-030723, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 78813976 від 28.04.2023.

Однак, докази виконання зобов`язання нового кредитора ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» перед первісним кредитором ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», зокрема, здійснення оплати договору факторингу за передані права грошової вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за договором № 78813976 від 28.04.2023 -суду не надані. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати за договором факторингу у відповідності до вимог п. 4 Договору, зокрема, щодо оплатності його виконання (квитанція, платіжна інструкція, тощо). При цьому, суд наголошує, що реєстр до договору факторингу, за яким право вимоги відступається, не є фінансовим документом (квитанція, платіжна інструкція, тощо), а тому не може підтверджувати оплатність такого правочину.

Також, пунктом 2.1.3 Договору факторингу вказано, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги відбувається в день підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо Боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний Сторонами та скрпілений їх печатками Реєстр прав вимог є невід`ємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги.

Однак, суду не було надано належної копії Реєстру, підписаного та скріпленого печатками у відповідності до вимог п. 2.1.3 Договору. Так, на а.с.14 наявна лише затверджена форма Реєстру прав вимоги, а не сам підписаний Реєстр, а доданий витяг з Реєстру вимог (а.с.9) суд визнає неналежним доказом, оскільки він не містить жодного підпису сторін та печаток, нема підпису особи, яка його сформувала, що також суперечить вимогам ст. 95 ЦПК України.

Суд також враховує, що позиція відповідача щодо підстав заперечень проти позову зафіксовано у відзиві від 08.04.2025, відповідь на який позивач у встановлені строки не надав, клопотань про витребування доказів не заявив, в судовому засіданні представник відповідача участь не взяв.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» не довело належними та достатніми доказами те, що відповідно до умов договору факторингу № 034-030723 від 03.07.2023 набуло право вимоги до позичальників ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в тому числі і до ОСОБА_1 за договором № 78813976 від 28.04.2023.

Таким чином, враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 78813976 від 28.04.2023 слід відмовити.

Розподіл судових витрат

На підставі ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача у виді судового збору покладаються на нього.

Заява представника відповідача щодо витрат відповідача на правничу допомогу буде вирішено в порядку ч. 8 ст. 141, ст. 270 ЦПК України.

Керуючись ст.4, 6, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СІРОКО ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 24.04.2025.

Сторони по справі:

Позивач: ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45, офіс 510 А, 03035.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 , адреса реєстарції: АДРЕСА_1 .

Суддя П.В. Миколайчук