Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

15 квітня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд у місті Києві у складі головуючого судді Верещінської І.В., за участю секретаря судового засідання Негари А., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач), звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач) аліменти на користь та на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і довічно, мотивуючи тим, що позивач є матір`ю відповідача, яка є її єдиноюдонькою. Позивач є особою похилого віку, перебуває на пенсії, однак у дуже скрутному матеріальному становищі, отримуючи невелику пенсію, не має можливості оплати витрат на комунальні послуги, купувати ліки та продукти харчування. Відповідач будь-якої допомоги позивачу не надає, матір`ю опікуватися не бажає, є особою працездатного віку, має можливість отримання регулярного доходу, однак матір`ю не опікується, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у судове засідання не з`явився. Подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причин неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене та вимоги ст. 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з`явившихся учасників судового процесу та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області від 12.11.2024 року, актовий запис № 278.

За даними Пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на пенсії за віком та отримує пенсійне забезпечення у розмірі 3 689,46 грн., дохід за період з червня 2023 року по грудень 2023 року становить 25 810,62 грн., що підтверджено Довідкою про доходи № 1827 9787 4608 7819, виданою Києво-Святошинським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області.

Як вбачається з матеріалів справи син позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який опікувався позивачем помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області.

Відповідно до положення статті 202 Сімейного кодексу України, що закріплено в статті 51 Конституції України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Утримання батьків дітьми є відповідною моральною компенсацією за утримання і турботу надану батьками дитині. Обов`язок дітей утримувати своїх батьків відноситься до зобов`язань першої черги.

Для виникнення обов`язку дітей утримувати батьків у судовому порядку необхідна наявність наступних умов: кровне споріднення між батьками та дітьми, засвідчене у встановленому законом порядку, або інші юридично значущі зв`язки між ними; непрацездатність батьків і потреба ними матеріальної допомоги; повноліття дітей. За відсутності однієї із зазначених умов обов`язок у дітей утримувати батьків не виникає.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Разом з тим, згідно положень ч. 1-4 ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, відповідно до статті 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на значно низький розмір отримуваної нею пенсії у сумі 3 689,46 грн., якої не вистачає на сплату комунальних платежів, лікування та придбання великого обсягу вартісних лікарських засобів, тому позивач вимушена звернутися із позовом про стягнення аліментів на її утримання з її доньки, яка, маючи можливість, не допомагає матері матеріально та не доглядає за нею.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Як було зазначено вище, відповідно до положень статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями сімейного законодавством України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів на утримання її матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у заявленому позивачем розмірі - оскільки судом встановлено, що позивач є особою пенсійного віку, потребує допомоги, отримує незначного розміру пенсійне забезпечення, при цьому суд бере до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, не має інших утриманців та соціальних зобов`язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів, за відсутності доказів спростування останнього.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів підлягає задоволенню та присуджує до стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 грудня 2024 року і довічно.

При цьому, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання ним утримання, застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194-197 цього Кодексу.

Сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів за наявності до цього підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 202, 205 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 грудня 2024 року і довічно.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя І.В. Верещінська