КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/765/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року та апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року та на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року

у справі за позовомОб`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам та обов`язковим платежам співвласників об`єднання,

установив:

У жовтні 2023 року ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам та обов`язковим платежам співвласників об`єднання, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень №459, №444, №443, №453 та №458 за адресою: АДРЕСА_1 » та є співвласником будинку, в якому створено ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» за вказаною адресою, а тому зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, які були затверджені рішеннями загальних зборів, а об`єднання наділено правом у разі нездійснення ним таких дій звернутися до суду про стягнення нарахованих платежів по цим витратам.

В порушення вимог Закону та Статуту відповідачем не виконується обов`язок щодо сплати внесків у розмірі, затвердженому загальними зборами.

Зокрема, по нежитловому приміщенню №459 за період з 01 грудня 2021 року по 30 липня 2023 року заборгованість становить 93801,75 грн., по нежитловому приміщенню №444 - 4155,25 грн., по нежитловому приміщенню №443 - 21703,77 грн., по нежитловому приміщенню №453 - 3541,22 грн., по нежитловому приміщенню №458 - 9469,79 грн.

Зважаючи на часткове виконання відповідачем зобов`язань щодо сплати внесків, позивач нарахував на суму заборгованості інфляційні витрати та 3% річних, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме по нежитловому приміщенню №459 - 5145,78 грн. 3% річних та 27063,08 грн. інфляційних втрат, по нежитловому приміщенню №444 - 227,95 грн. 3% річних та 663,87 грн. інфляційних втрат, по нежитловому приміщенню №443 - 1190,63 грн. 3% річних та 12228,04 грн. інфляційних втрат, по нежитловому приміщенню №453- 194,26 грн. 3% річних та 302,09 грн. інфляційних втрат, по нежитловому приміщенню №458 - 519,49 грн. 3% річних та 14,87 грн. інфляційних втрат.

Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 181436,12 грн. загальної суми заборгованості по оплаті внесків з урахуванням інфляції та 3% річних по нежитловим приміщенням №459, №444, №443, №453 та №458 за адресою: АДРЕСА_1 » станом на 01 жовтня 2023 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року, позовні вимоги ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» 132671,78 грн. основного боргу по внескам та 2721,56 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

14 березня 2024 року представник відповідача звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просила стягнути з ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу у сумі 38100 грн.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року, заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково.

Стягнуто з ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на користь ОСОБА_1 2702,70 грн. витрат на правову допомогу.

Не погодившись з основним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року в частині незадоволених позовних вимог, ОСББ «Затишна оселя 17/21А» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржуване рішення в цій частині незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що позивач заявляв позовні вимоги у відповідності до положень ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Статутних цілей, а також заходів, затверджених рішенням загальних зборів співвласників ОСББ.

Відповідач, яка є власником нежитлових приміщень, в свою чергу, співвласником будинку, в якому створено ОСББ, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, які були затверджені рішеннями загальних зборів, а об`єднання наділено правом у разі нездійснення ним таких дій звернутися до суду про стягнення нарахованих платежів по цим витратам.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних, апелянт зазначив, що законодавець передбачив, що забороняється стягувати пеню, інфляційні втрати, 3% річних за несвоєчасну сплату комунальних послуг.

Але предметом даного спору не є стягнення коштів за житлово-комунальні послуги.

Також, не є предметом регулювання ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до ст. 22 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо оплати внесків та обов`язкових платежів на 01 жовтня 2023 року утворилася заборгованість перед позивачем, яка становить 181436,12 грн., з яких 132671,78 грн - основного боргу по внескам, 41486,23 грн. - інфляційні втрати, 7278,11 грн - 3% річних.

Апелянт вважає, що судом було неправомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Просило скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року в частині відмови щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача ОСОБА_1 41486,23 грн - інфляційних втрат та 7278,11 грн - 3% річних.

В іншій частині рішення суду першої інстанції просило залишити без змін.

Крім цього, не погодившись з рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року та додатковим рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційні скарги, посилаючись на те, що вказані рішення є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року, зазначила, що в даному судовому спорі позивачем не вірно визначено коло осіб, а саме відповідача.

Так, позивач не надав суду достовірну інформацію про укладені прямі договори на сплату внесків та обов`язкові платежі.

Зазначає, що нею у відзиві було надано копії заяв та квитанцій і листів опису про направлення до орендарів спірних приміщень про надання копій договорів та квитанцій про сплату за внески та інші обов`язкові платежі, також відповідач неодноразово направляла до ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» заяви про надання копій документів: прийнятих рішень, правовстановлюючих документів, копій договорів, платежів, рахунків по внескам та обов`язковим платежам, просила провести звірку по внескам по всім приміщенням.

При цьому, позивач жодного разу не надав відповіді на звернення, не надав жодних документів, рахунків на сплату, тощо в порушення статуту та прав відповідача як співвласника будинку та не провів жодної звірки по платежам.

До позовної заяви та відповіді на відзив не було додано протилежного.

З приводу розрахунку, зазначила, що позивач умисно має намір стягнути з відповідача неправомірну вигоду.

Позивач в іншій судовій справі №761/1869/22, що розглядалась Шевченківським районним судом м. Києва пред`явив позов про стягнення заборгованості за період з липня 2019 року по грудень 2021 року, про що чітко зазначено в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва.

До Голосіївського районного суду м. Києва пред`явлено позов з грудня 2021 року по вересень 2023 року.

При цьому, в графі за грудень вказано сальдо на грудень 2021 року, тобто за грудень позивач має намір стягнути двічі і який період вказано було в грудні 2021 року не відомо і це по кожному приміщенню:

- Приміщення 459 заборгованість сальдо за грудень - 22744,97 грн;

- Приміщення 444 заборгованість сальдо за грудень - 13016,76 грн;

- Приміщення 443 заборгованість сальдо за грудень - 51613,32 грн;

- Приміщення 453 заборгованість сальдо за грудень - 20709,38 грн;

- Приміщення 458 заборгованість сальдо за грудень - 877,67 грн.

Всього - 108962,10 грн позивач має намір стягнути повторно.

Суму, що вказана в копії платіжного доручення, що надана орендарем по приміщенню 453 сума 21436,44 грн Шевченківським районним судом м. Києва, як заборгованість за спірний період не зменшено, тобто підлягає до стягнення з відповідача, судом вказано, оскільки платіж було здійснено 10 січня 2022 року.

В позові до Голосіївського районного суду м. Києва позивач даний платіж вніс як наявну заборгованість і позивач не вчинив жодних дій щодо внесення змін до позовних вимог, тобто намагається цю суму стягнути двічі.

При цьому, загальна сума боргу повинна бути зменшена на суму 21463,44 грн - прямого боргу.

Відповідач наводить власний розрахунок, відповідно до якого у відповідача перед позивачем наявна переплата на суму 24313,93 грн.

Просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року, ОСОБА_1 зазначила, що суд в порушення норм процесуального права, безпідставно та неправомірно задовольнив заяву відповідача лише в частині 2702,70 грн., не врахувавши докази, які знаходяться в матеріалах справи в частині понесених витрат відповідача, які підтверджені належними та допустимими доказами з урахуванням складності справи та потраченого часу адвоката.

Зазначає, що дії адвоката, процесуальні документи, вивчення матеріалів справи, тобто всі дії вчинені по справі, були вчинені у відповідності до укладеного договору №01/05/2023 про надання правової допомоги від 19 травня 2023 року між адвокатом Дадіверіною Л.І. та ОСОБА_1 з вказаним погодинним витраченим на такі дії часом.

Голосіївським районним судом м. Києва всі отримані процесуальні документи відповідача долучені до матеріалів справи, але зовсім не прийняті до уваги при винесенні додаткового рішення, але ж вони саме підтверджують як здійснену роботу адвоката так і сплачені кошти відповідачем.

Просила скасувати додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року в частині стягнення з ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 35397,30 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу - задовольнити у повному обсязі.

Крім цього, ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ОСББ «Затишна оселя 17/21А» в частині оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року про відмову у стягненні 3% річних та інфляційних втрат.

Відзив обґрунтовувала тим, що у неї відсутня будь-яка заборгованість перед ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» за вказаний в позові спірний період по нежитловим приміщенням.

Більше того, зазначила, що у неї наявна переплата в сумі 24313,93 грн перед позивачем.

До матеріалів справи в межах строків наданих ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року про відкриття провадження було надано докази, платіжні доручення, договори оренди, тощо.

Тобто, відсутнє взагалі право вимоги на 3% річних та інфляційні витрати.

Вважає, що позивач намагається повторно стягнути платежі за одні і ті ж надані послуги, що не відповідає статуту ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» та діючому законодавству України, а є намаганням отримати неправомірну вигоду.

Також зазначає, що вона не є належним відповідачем у справі.

У справі відсутні хоча б один доказ направлення відповідачу рахунку на сплату за послуги хоча б за один місяць, про що вона вказувала у відзиві, а у відповіді на відзив відсутнє будь-яке заперечення на зворотне.

Надані Голосіївському районного суду м. Києва копії платіжних доручень підтверджують сплату напряму до ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» від орендарів по прямим договорам за надані послуги.

Просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 3% річних та інфляційних витрат залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 лютого 2015 року проведено державну реєстрацію ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» у житловому комплексі за адресою: АДРЕСА_1 .

Статут ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» затверджено 14 березня 2016 року рішенням загальних зборів, оформленим протоколом № 14.

Згідно Статуту ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1», об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку для забезпечення і захисту прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.

Загальними зборами ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1», які відбулись 11 листопада 2018 року, затверджено внесок на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5,92 грн. з квадратного метру усіх квартир та нежитлових приміщень з 01 листопада 2018 року.

Загальними зборами ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1», які відбулись 08 листопада 2021 року, затверджено внесок на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 8,81грн. з квадратного метру усіх квартир та нежитлових приміщень з 01 грудня 2021 року.

Судом також було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником:

- нежитлового приміщення №459, загальною площею 124,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 28 березня 2014 року, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві;

- нежитлового приміщення №444, загальною площею 126,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 28 березня 2014 року, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві;

- нежитлового приміщення №443 (літ. А), загальною площею 102,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 07 квітня 2014 року, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві;

- нежитлового приміщення №453, загальною площею 48,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 25 березня 2014 року, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві;

- нежитлового приміщення №458, загальною площею 60 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 20 лютого 2014 року, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві.

Згідно з розрахунками позивача, заборгованість відповідача по внескам та обов`язковим платежам співвласників об`єднання за період з 01 грудня 2021 року по 31 липня 2023 року становить 181436,12 грн., з яких 132671,78 грн. основного боргу по внескам, 41486,23 грн. інфляційні втрати та 7278,11 грн. 3% річних.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в зв`язку з неналежною сплатою внесків у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01 грудня 2021 року по 31 липня 2023 року в розмірі 132671,78 грн. та стягнув вказану заборгованість, оскільки відповідач, як власник нежитлових приміщень, порушила свій обов`язок нести витрати по їх утриманню.

При цьому, суд відхилив доводи відповідача ОСОБА_1 в тій частині, що вона є неналежним відповідачем у справі у зв`язку з укладенням договорів оренди належних їй нежитлових приміщень, оскільки відповідач є співвласником багатоквартирного будинку, відтак зобов`язана нести тягар утримання майна, що їй належить.

На переконання суду першої інстанції, доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості, відповідач в ході судового розгляду справи не надала, як і не надала допустимих доказів належного виконання нею зобов`язань по сплаті внесків та обов`язкових платежів. Також матеріали справи не містять доказів того, що у вказаний період орендарі належних відповідачу нежитлових приміщень укладали самостійно відповідні договори особисто.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, з 17 березня 2020 року заборонено нарахування та стягнення судом неустойки (штрафів, пені), 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне здійснення особою платежів за житлово-комунальні послуги. Їх нарахування на суму боргу за надані послуги порушує норми чинного законодавства.

Суд при цьому врахував вимоги ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» №530-ІХ від 17 березня 2020 року, згідно якого, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Соvid-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, а також вимоги постанови КМУ №206 від 05 березня 2022 року, згідно якої, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу по внескам та судового збору, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ФОП ОСОБА_2 . Договір оренди №444/01-2021 нежитлового приміщення.

Відповідно до п. 2.3.15.2, 2.3.15.3 Договору оренди №444/01-2021 нежитлового приміщення від 01 квітня 2021 року Орендаря зобов`язано укласти договори безпосередньо з надавачами послуг, сплачувати по даним договорам напряму до організацій, які надають послуги. Своєчасно сплачувати внески, відповідно до розміру сум, нарахованих ОСББ у 5 денний строк з дня отримання рахунків від ОСББ. Відповідач надала всі необхідні документи для укладення договору з позивачем.

01 квітня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ФОП ОСОБА_3 . Договір оренди №443 нежитлового приміщення.

Відповідно до п. 2.3.15.1, 2.3.15.2 Договору оренди №443 нежитлового приміщення від 01 квітня 2021 року Орендаря зобов`язано укласти договори безпосередньо з надавачами послуг, сплачувати по даним договорам напряму до організацій, які надають послуги. Своєчасно сплачувати внески, відповідно до розміру сум, нарахованих ОСББ у 5 денний строк з дня отримання рахунків від ОСББ. Відповідач надала всі необхідні документи для укладення договору з позивачем.

08 червня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ФОП ОСОБА_4 . Договір оренди №458 нежитлового приміщення.

Відповідно до п. 2.3.17.1, 2.3.17.2, 2.3.17.3 Договору оренди №458 нежитлового приміщення від 08 червня 2021 року Орендаря зобов`язано самостійно укласти договір з ОСББ та своєчасно компенсувати внески, відповідно до розміру сум, нарахованих ОСББ у 5 денний строк з дня отримання рахунків від ОСББ. Відповідач надала всі необхідні документи для укладення договору з позивачем.

01 квітня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ФОП ОСОБА_5 . Договір оренди №459/01-04-2021 нежитлового приміщення.

Відповідно до п. 2.3.15.2, 2.5.14 Договору оренди №459/01-04-2021 нежитлового приміщення від 01 квітня 2021 року Орендаря зобов`язано укласти договори безпосередньо з надавачами послуг, сплачувати по даним договорам напряму до організацій, які надають послуги. Своєчасно сплачувати внески, відповідно до розміру сум, нарахованих ОСББ у 5 денний строк з дня отримання рахунків від ОСББ. Відповідач надала всі необхідні документи для укладення договору з позивачем.

В подальшому, на виконання умов вказаних договорів, по кожному нежитловому приміщенню орендарі повинні були укласти прямі договори з ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на відшкодування внесків та обов`язкових платежів, з Київводоканалом на постачання води та укласти договори на постачання електроенергії.

ОСОБА_1 надані відповідні докази укладення орендарями прямих договорів з позивачем. Докази зворотного позивачем не зазначено, а матеріали справи таких не містять.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №45 від 24 січня 2006 року, встановлено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.

Цю норму Закону додатково підтверджено постановами Верховного Суду, зокрема: у п. 20 постанови Касаційного цивільного господарського суду Верховного Суду від 02 вересня 2020 року (справа №906/884/19) зазначено, що виходячи із загальних підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. 11 ЦК України), відповідні правовідносини щодо сплати орендарем витрат на управління будинком мають бути врегульовані або шляхом укладення окремого договору між орендарем та ОСББ, або шляхом встановлення обов`язку орендаря з відшкодування відповідних витрат власнику приміщення (орендодавцю) безпосередньо в умовах договору оренди нерухомого майна.

Тобто, обов`язок орендаря зі сплати (відшкодування) внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, встановленому рішенням ОСББ, виникає тільки у разі передбачення такого обов`язку в умовах укладеного ним правочину (договору) з власником майна або з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку.

У зв`язку з викладеним, орендарі нежитлових приміщень в будинку по АДРЕСА_1 зобов`язані сплачувати внески на утримання орендованих ними приміщень враховуючи умови, оскільки такий обов`язок встановлений вищезазначеними договорами.

Відповідач навела власний розрахунок з урахуванням коштів, сплачених орендарями нежитлових приміщень, з якого вбачається, що існує переплата коштів.

Позивач вказаний розрахунок не спростував.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі.

Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги такими, що знайшли своє підтвердження під час перегляду рішення суду першої інстанції.

Будь-яких належних та достовірних доказів, які би вказували на наявність заборгованості відповідача перед позивачем, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим рішення районного суду підлягає скасуванню в частині стягнення основного боргу по внескам з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, а ОССБ «ІНФОРМАЦІЯ_1» відмовлено у задоволенні позовних вимог, то рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у стягненні таких витрат, з одночасним стягненням з ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на користь ОСОБА_1 понесених нею витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4082,34 грн.

Щодо оскарження ОСОБА_1 додаткового рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року, то воно також підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Так, звертаючись до суду із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, відповідачем в обґрунтування вимог, викладених у заяві, надано в розпорядження суду: копію договору №01/05/2023 про надання правової допомоги, укладеного 19 травня 2023 року між адвокатом Дадіверіною Л.І. та ОСОБА_1 ; додаткову угоду від 18 січня 2024 року до договору №01/05/2023пронадання правової допомоги, укладеного 19 травня 2023 року між адвокатом Дадіверіною Л.І. та ОСОБА_1 ; акт прийняття-передачі наданих послуг від 04 березня 2024 року; деталізований розрахунок витрат на правничу допомогу.

Частково задовольняючи заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу - 38100 грн не є співмірним зі складністю цивільної справи, обсягом наданих адвокатом послуг відповідачу, не відповідає критерію розумності та необхідності таких витрат та дійшов висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2702,70 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із зазначеними висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами законодавства, з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Всі вчинені адвокатом дії в рамках розгляду даної цивільної справи у суді першої інстанції були вчинені у відповідності до укладеного 19 травня 2023 року між адвокатом та ОСОБА_1 . Договору №01/05/2023 про надання правової допомоги, з вказаним погодинним витраченим на такі дії часом, що підтверджується наданими суду першої інстанції документами, зокрема:

- Договором про надання правової/правничої допомоги №01/05/2023 від 19 травня 2023 року;

- Додатковою угодою від 18 січня 2024 року до Договору про надання правової/правничої допомоги №01/05/2023 від 19 травня 2023 року;

- Актом прийняття-передачі наданих послуг від 04 березня 2024 року;

- Платіжною квитанцією про сплату відповідачем витрат за надання правової допомоги;

- Деталізованим розрахунком;

- Довідкою адвоката;

- Копією ордреру та копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року (справа №904/4507/18) зазначила, що не є обов`язковим для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У іншій постанові Великої Палати (справа №910/12876/19) Верховний Суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року (справа №712/4126/22) зазначила, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказаною вище постановою Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року (справа №712/4126/22) зазначено також, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Такий же правовий висновок зробила Велика Пала Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року (справа №755/9215/15).

Даною постановою зауважено, що клопотання про зменшення судових витрат повинно містити докази неможливості їх сплати через майновий стан сторони.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем не було оскаржено, що дії чи документи не були подані відповідачем, представник позивача не був згідний із сумою понесених витрат, разом з тим, жодних належних аргументів та доказів на таке підтвердження щодо невідповідності сумам до затраченого часу - подано не було.

Також, на стадії апеляційного перегляду справи, таких аргументів не надано та відповідних доказів здобуто не було.

У зв`язку із скасуванням колегією суддів апеляційного суду рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 38100 грн., які підтверджені належними допустимими доказами, а їх розмір є співмірним із складністю даної цивільної справи, та часом, витраченим адвокатом.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» залишити без задоволення.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року та на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року скасувати в частині стягнення основного боргу по внескам та судового збору та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

В решті рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 38100 (тридцять вісім тисяч сто) грн.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 082,34 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 23 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба