Справа № 204/2488/25
Провадження № 2-о/204/113/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання - Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті, -

У С Т А Н О В И В:

06 березня 2025 року ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою, в якій прохає суд встановити факт смерті баби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася м. Кірові та мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , але померла на території іншої країни (а. с. 1-2).

В обґрунтування заяви зазначено, що в липні 2022 року, у зв`язку з веденням активних бойових дій на території Донецької області, її баба вимушено виїхала із міста Слов`янська Донецької області до своєї рідної доньки, яка проживає в м. Санкт-Петербург рф. Через погіршення стану здоров`я, баба залишилася на лікуванні у м. Санкт-Петербурзі де і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що з цих підстав, її тітка була вимушена звернутися за допомогою до медичного закладу м. Санкт-Петербурга, де їй видали лікарське свідоцтво про смерть та довідку про причину смерті. Пізніше, тітці видали свідоцтво про смерть ОСОБА_3 . Також зазначає про те, що у зв`язку із неможливістю перевезення померлої на територію підконтрольну Україні, поховали ОСОБА_3 у селищі Вириця Гатчинського району Ленінградської області рф. Смерть зареєстровано уповноваженими органами російської федерації м. Санкт-Петербург, видано довідку про смерть від 02 грудня 2024 року № С-04624 та свідоцтво про смерть від 02 грудня 2024 року серії НОМЕР_1 російського зразка. Вказує, що з метою отримання свідоцтва про смерть баби українського зразка вона звернулась з відповідною заявою до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокозацькому та Чечелівському районах у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до якої додала засвідчені копії паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру баби, та довідки про її смерть та свідоцтво про смерть російського зразка. Натомість, 27 лютого 2025 року вона отримала відповідь № 1485/31.29-25 від 25 лютого 2025 року від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокозацькому та Чечелівському районах у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій їй було зазначено про неможливість зареєструвати смерть громадянки ОСОБА_3 , оскільки не надані документи, які можуть бути підставою для державної реєстрації смерті. Стверджує, що оскільки факт смерті ОСОБА_3 відбувся на території російської федерації, на якій неможливо отримати документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», вона звертаюся до суду із даною заявою про встановлення факту смерті її бабусі, з метою отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та оформлення спадщини.

Ухвалою суду від 10 березня 2025 року у справі відкрито окреме провадження та призначено судове засідання на 11 годину 50 хвилин 13 березня 2025 року (а. с. 18).

Заявниця у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд заяви за її відсутності, в якій вимоги заяви підтримала, прохала суд їх задовольнити ( а. с. 23).

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі (а. с. 19).

З цих підстав, на виконання приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності учасників процесу без фіксування судового процесу технічними засобами та ухвалив рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи наданими заявницею письмовими доказами, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 (а. с. 3 та на звороті), ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Кіров та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

З довідки про смерть № С-04624 від 02 грудня 2024 року виданої Міжрайонним відділом актів громадянського стану м. Санки-Петербург рф (а. с. 5) вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Санкт-Петербурзі у рф, причина смерті - серцева недостатність, атеросклеротична хвороба серця, атеросклероз.

02 грудня 2024 року Міжрайонним відділом запису актів громадянського стану Санкт-Петербурга, складено актовий запис №0 про смерть ОСОБА_3 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 6).

Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.

Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.

Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Так, приписами ЦПК України передбачено чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (п. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (ст. 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (ст. 305-309 ЦПК України).

У заяві заявницею зазначено, що встановлення факту смерті необхідне їй для отримання свідоцтва про смерть баби українського зразка для оформлення спадщини.

Відповідно до вимог п. п. 1.2., 1.3., 1.5. Глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус серед іншого з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини; факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до Державного реєстру актів цивільного стану громадян; якщо смерть громадянина була зареєстрована на території іншої держави, нотаріусу подається відповідний документ, виданий компетентними органами іноземної держави, який є дійсним на території України за умови його легалізації, якщо інше не передбачено законом, міжнародними договорами України.

Згідно з вимогами ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами членами СНД, зокрема, Україною і російською федерацією, та ратифікованою Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Враховуючи зазначені вище положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, очевидно, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус серед іншого повинен з`ясувати відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого компетентними органами іноземної держави, у даному випадку російської федерації, яке було дійсним на території України відповідно до положень Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, що підлягало застосуванню на час заведення спадкової справи.

Дія вказаної Конвенції відповідно до Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» № 2783-IX від 01 грудня 2022 року, який набрав чинності 23 грудня 2022 року, була зупинена у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь, також Україна згідно з положеннями зазначеного Закону вийшла з цієї конвенції.

Разом з тим, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі.

Відповідно до вимог Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь.

Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» було установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що факт смерті ОСОБА_3 в м. Санкт-Петербурзі російської федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. 02 грудня 2024 року Міжрайонним відділом запису актів громадянського стану Санкт-Петербурга, складено актовий запис №0 про смерть ОСОБА_3 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 6), копія якого є у заявниці.

Таким чином, суд доходить до висновку, що свідоцтво про смерть видане Міжрайонним відділом запису актів громадянського стану Санкт-Петербурга російської федерації є таким, що видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої померла баба заявниці, а відтак відсутні підстави для встановлення факту смерті.

З огляду на викладене, зважаючи на зазначені обставини, суд доходить висновку, що звернення заявниці до суду із заявою про встановлення факту смерті її баби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Санкт-Петербурзі, рф, про що компетентною установою на території іноземної держави, зокрема Міжрайонним відділом запису актів громадянського стану Санкт-Петербурга видано свідоцтво про її смерть серії НОМЕР_1 , у даному випадку не відповідає положенням законодавства України, а тому у задоволенні вказаної заяви слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 129, 141, 213-215, 258, 265, 293, 315-319, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49000, м. Дніпро, пр. Лесі Українки, буд. 67; ), про встановлення факту смерті - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна