Справа № 195/1134/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

23.04.2025 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Скрипченко Д.М., за участю секретаря судових засідань Левкович Н.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду смт.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Івахненко Олександр Олександрович, до Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області в особі виконавчого комітету, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду через свого представника, адвоката Івахненка О.О., з позовом до відповідача Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області в особі виконавчого комітету, співвідповідача ОСОБА_2 про визначення додаткового строку тривалістю в три місяці, з моменту набрання судовим рішенням законної сили, для подання ним заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м.Марганець, Нікопольського району Дніпропетровської області.

Представник позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що в травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дряблової Н.Ф. для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану на території Виводівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, яка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 ; заповітом посвідченим приватним нотаріусом 27 червня 2012 року та зареєстрованим в реєстрі за № 532, зі змісту якого ОСОБА_3 : «земельну ділянку, яка розташована на території Виводівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, площею 5,4999 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер :01:003:0295) заповідаю ОСОБА_1 , 1964 р.н.».

Приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дряблова Н.Ф., постановою від 31.05.2024 року, відмовив ОСОБА_1 в прийнятті заяви про прийняття спадщини, так як ним, відповідно до вимог ст.1270 ЦК України, пропущений встановлений 6-місячний строк для прийняття спадщини що, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат», унеможливлює вчинення нотаріальних дій по оформленню спадщини та одержання свідоцтва про право на спадщину.

Приватний нотаріус запропонував звернутися до суду для вирішення цього питання.

Про смерть ОСОБА_3 позивачу стало відомо тільки в травні 2024 року від ОСОБА_4 , яка працює завідувачем відділу кадрів ТОВ «Славутич», якій невідома особа надала копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та заповіт. Позивач вважає, що свідоцтво про смерть і заповіт було надано саме ОСОБА_4 як представнику ТОВ «Славутич» родичами померлої, так як земельна ділянка, зазначена в заповіті, знаходиться в оренді ТОВ «Славутич».

Зазначені обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права номер: 60195437 від 30.05.2016 року та Договором оренди землі від 20 січня 2016 року.

ОСОБА_1 не являється родичем померлої, йому не було відомо про смерть спадкодавця, повідомлення про смерть ОСОБА_3 не публікувались у регіональній пресі, а також нотаріусами не вчинялося дій щодо розшуку спадкоємців.

У зв`язку з вищенаведеним позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою.

Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області в особі виконавчого комітету також подав заяву про розгляд без їхньої участі, рішення залишають на розсуд суду.

Ухвалою суду від 17 січня 2025 року ОСОБА_2 , залучено до участі у справі у якості співвідповідача. Заперечень щодо позову ОСОБА_2 не висловив, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не повідомив про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, у суду наявні відомості про належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце цього засідання, тому причин для відкладення розгляду справи, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст.247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані представником позивача докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що в травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дряблової Н.Ф. для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану на території Виводівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, яка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 ; заповітом посвідченим приватним нотаріусом 27 червня 2012 року та зареєстрованим в реєстрі за № 532, зі змісту якого ОСОБА_3 : «земельну ділянку, яка розташована на території Виводівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, площею 5,4999 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер :01:003:0295) заповідаю ОСОБА_1 , 1964 р.н.».

Приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дряблова Н.Ф., постановою від 31.05.2024 року, відмовив ОСОБА_1 в прийнятті заяви про прийняття спадщини, так як ним, відповідно до вимог ст.1270 ЦК України, пропущений встановлений 6-місячний строк для прийняття спадщини що, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», унеможливлює вчинення нотаріальних дій по оформленню спадщини та одержання свідоцтва про право на спадщину.

Приватний нотаріус запропонував звернутися до суду для вирішення цього питання.

Про смерть ОСОБА_3 позивачу стало відомо тільки в травні 2024 року від ОСОБА_4 , яка працює завідувачем відділу кадрів ТОВ «Славутич», якій невідома особа надала копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та заповіт. Позивач вважає, що свідоцтво про смерть і заповіт було надано саме ОСОБА_4 як представнику ТОВ «Славутич» родичами померлої, так як земельна ділянка, зазначена в заповіті, знаходиться в оренді ТОВ «Славутич».

Зазначені обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права номер: 60195437 від 30.05.2016 року та Договором оренди землі від 20 січня 2016 року.

Позивач у справі, ОСОБА_1 не являється родичем померлої, йому не було відомо про смерть спадкодавця, повідомлення про смерть ОСОБА_3 не публікувались у регіональній пресі, а також нотаріусами не вчинялося дій щодо розшуку спадкоємців.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З вищенаведеного слідує, що позивач у справі, ОСОБА_1 пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин, незалежних від його волі та внутрішнього волевиявлення, так як бажав прийняти спадщину і своїми діями це підтвердив вступивши у фактичне володіння спадковим майном та звернувшись з питанням прийняття спадщини до нотаріуса коли у нього для цього виникла об`єктивна можливість.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно правової позиції Верхового Суду України, у справі № 681/203/17-ц від 17 жовтня 2018 року, в мотивувальній частині зазначено наступне.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов?язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід?ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв'язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Отже, строк для прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних не залежних від його волі та його волевиявлення причин, а саме, в травні 2024 року йому стало відомо про смерть спадкодавця та про наявність заповіту.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

У постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Також, згідно правового висновку, викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15) та від 14 вересня 2016 року (справа № 6-1215цс16), правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, з урахуванням наведених правових норм та роз`яснень, суду належить відповісти на питання, чи дійсно було пропущено строк прийняття спадщини позивачем та чи існували у позивача об`єктивні перешкоди для реалізації спадкових прав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до нотаріальної контори після спливу строку з дня відкриття спадщини, зазначивши поважністю причини пропуску строку для прийняття спадщини в зв`язку з тим, що позивачу стало відомо тільки в травні 2024 року від ОСОБА_4 , яка працює завідувачем відділу кадрів ТОВ «Славутич», якій невідома особа надала копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та заповіт. Позивач вважає, що свідоцтво про смерть і заповіт було надано саме ОСОБА_4 як представнику ТОВ «Славутич» родичами померлої, так як земельна ділянка, зазначена в заповіті, знаходиться в оренді ТОВ «Славутич».

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч.3 ст.1272 ЦК України не застосовуються.

Листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Норми ст. 1272 ЦК щодо права на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини застосовуються до спадкоємців, право на спадкування яких виникло із набранням чинності ЦК.

Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори;2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений з поважних причин.

Що стосується додаткового строку, що може бути встановлений для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, то суд приходить до висновку про можливість встановлення строку в три місяці з дня набрання рішенням законної сили, який суд вважає достатнім для подання відповідної заяви.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник позивача просить суд, сплачений позивачем судовий збір зарахувати до держави та відповідно звільнити від сплати відповідача по справі.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.3,12-13,83,229,235, ч.2 ст.247,258,259, 265,273,354 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Івахненко Олександр Олександрович, до Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області в особі виконавчого комітету, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю в три місяці, з моменту набрання судовим рішенням законної сили, для подання ним заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м.Марганець, Нікопольського району Дніпропетровської області.

Сплачений позивачем судовий збір зарахувати до держави та відповідно звільнити від сплати відповідача по справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпропетровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів.

Суддя: Д. М. Скрипченко