Справа № 523/3792/25
Провадження №2/523/3129/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

за участю секретаря Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код за , місцезнаходження: вул.Грушевського, буд.1-Д, м.Київ), треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна (адреса: АДРЕСА_2 ), Пересипський відділ Державної виконавчої слцжби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (місцезнаходження: вул.Ак.Заболотного, буд.38А, м.Одеса)про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Пересипський відділ Державної виконавчої слцжби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на наступні обставини.

18.08.2005 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № ODHOAE0003140, відповідно до умов якого Відповідач надав Позивачеві кредит, на споживчі цілі, в сумі 13 355 USD, а Позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки відповідно до умов Договору (копія додається). В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором, 18.08.2005 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір застави рухомого майна, відповідно до умов якого Позивач, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № ODHOAE0003140 надав в заставу Відповідача автомобіль марки «OPEL ASTRA», 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . У січні 2025 року завдяки мобільному додатку «Дія» Позивач дізнався, що Пересипським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) відносно нього були відкрито виконавче провадження, у зв`язку із чим звернувся за наданням правничої допомоги до адвокатського бюро «Федяєва Сергія Володимировича», керуючим якого було надіслано Третій особі адвокатський запит. З письмової відповіді Пересипського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) від 04.03.2025 (копія додається) Позивач дізнався, що на виконанні Третьої особи перебуває виконавче провадження № 56192869 з примусового виконання виконавчого напису № 9084 від 15.09.2017 року виданого приватним нотаріусом ДмНО Бондар І.М, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватбанку суму 1 252 105,08грн. Позивач вважає що виконавчий напис № 9084 від 15.09.2017 року, вчинений нотаріусом вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому його повинно бути визнано таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав.

Так згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 зробила такий висновок про застосування вказаної норми права: «Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку» (пункт 80 вказаної постанови). Даний висновок було підтримано також Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року, справа № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21. Виконавчий напис № 9084, як вбачається з його змісту, було вчинено за період з 18.08.2005 року по 26.07.2017 року, тобто за період 12 років, а отже Відповідач 1 не мав права його вчиняти, у зв`язку зі спливом строку звернення стягувачем до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису. По-друге: Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. З вищезазначених підстав, оскільки Кредитний договір № ODHOAE0003140 від 18.08.2005 року, укладений між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 не був нотаріально посвідченим, приватний нотаріус ДмНО Бондар І.М. не мала права вчиняти виконавчий напис № 9084 від 15.09.2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватбанку суму 1 252 105,08грн, а тому такий напис необхідно бути визнано такими, що не підлягає виконанню. Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100428590). По-третє: Відповідно до п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють безспірність. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

На підставі викладеного позивач просить визнати виконавчий напис № 9084 від 15.09.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, Бондар Іриною Михайлівною, таким що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 звернувся до адвокатського бюро «Федяєва Сергія Володимировича» для надання правової допомоги, розмір якої становить 50 000,00 гривень, які він просить стягнути з відповідача.

Позиція відповідача.

АТ «Приватбанк» позовні вимоги не визнав у повному обсязі та надав відзив наступного змісту.

Так 18.08.2005 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ODHOAE0003140, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 13 355 дол. США, натомість позивач взяв на себе зобов`язання повернути кредитні кошти, сплатити відсотки, а також виконати інші зобовязання, погоджені сторонами у договорі Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконував, кредитні кошти в обумовлені сторонами строки не повертав, а також не сплачував відсотки за користування кредитом, а тому банк як кредитодавець набув право стягнути заборгованість в позасудовому порядку.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку № 1172. При цьому цей Перелік № 1172 не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за формальними ознаками на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і нотаріус не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Дана правова позиція підтримана у постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі № 910/12265/20. Слід додатково звернути увагу суду, що Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 02.07.2019 по справі № 916/3006/17 (№ в ЄДРСР 83589983) зазначила наступне: 82. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості.

15.09.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 9084 щодо стягнення із ОСОБА_1 48 333,02 дол. США, що за курсом НБУ станом на 26.07.2017 становитло 1 249 105,08 грн. Надані Банком документи на підтвердження наявності у відповідача невиконаного зобов`язання за договором нотаріусом перевірено та прийнято рішення про їх достатність та відповідність визначеному Законом переліку документів, подання яких є необхідним для вчинення виконавчого напису. Позивачем під час звернення до суду з відповідним позовом жодних контррозрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком, платіжних документів на підтвердження повного або часткового виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором станом на день вчинення виконавчого напису не надано, тобто позивач у встановленому законом порядку не спростував того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, й відповідне вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. З урахуванням наведеного у сукупності Банк зазначає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом у відповідності до чинного законодавства, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса були відсутні.

Пояснення сторін в судовому засіданні.

Позивач в судове засідання не з`явився, проте згідно поданої заяви представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представники Акціонерного Товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлялись за місцем знаходження юридичної особи, відзив на позов не подавали.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 18.08.2005 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № ODHOAE0003140, відповідно до умов якого Відповідач надав Позивачеві кредит, на споживчі цілі, в сумі 13 355 USD, а Позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки відповідно до умов Договору (копія додається). В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором, 18.08.2005 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір застави рухомого майна, відповідно до умов якого Позивач, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № ODHOAE0003140 надав в заставу Відповідача автомобіль марки «OPEL ASTRA», 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що 15.09.2017р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис у реєстрі за № 9084, відповідно до якого було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Комерційний банк Приватбанк заборгованість за кредитним договором ODHOAE0003140 від 18.08.2005р., у загальній сумі 1 252 105,08 грн..

Правові підстави ухваленого рішення.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

З огляду на вищевикладене, суд констатує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Даний висновок викладений у постанові ВП ВС у постанові від 27.03.2019 року з розгляду справи №137/1666/16-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає за необхідним констатувати, що підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині "а після слів "заставлене майно" доповнити словами "(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)"; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: "11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу", п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.". Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

У даній оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 15.09.2017р., тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису): "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання".

Доказів того, що укладений між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір ODHOAE0003140 від 18.08.2005р., який був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, відповідачем не надано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 зробила такий висновок про застосування вказаної норми права: «Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку» (пункт 80 вказаної постанови). Даний висновок було підтримано також Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року, справа № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21.

Виконавчий напис № 9084, як вбачається з його змісту, було вчинено за період з 18.08.2005 року по 26.07.2017 року, тобто за період 12 років, при цьому, відповідач не суду на огляд надав розрахунок заборгованості за яким проводилось стягнення.

З огляду на вказані вище встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази є належними, допустимими, а у своїй сукупності достатніми для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 15.09.2017р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною напис у реєстрі за № 9084, відповідно до якого було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Комерційний банк Приватбанк заборгованість за кредитним договором ODHOAE0003140 від 18.08.2005р., у загальній сумі 1 252 105,08 грн..

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, як споживач.

ОСОБА_1 звернувся до адвокатського бюро «Федяєва Сергія Володимировича» для надання правової допомоги, розмір якої становить 50 000,00 гривень, які він просить стягнути з відповідача.

Згідно Додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 27/ 02 /2025 від 27.02.2025 року, Позивач прийняв на себе зобов`язання протягом 3 днів винесення остаточного рішення по справі але в будь-якому разі не пізніше 31.12.2025 року Клієнт сплачує Бюро гонорар в розмірі 100% від суми, визначеного в пункті 1 цієї Додаткової угоди, згідно якого гонорар становить 50 000 грн.

Відповідно до ч.1,3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву

Так, у постанові ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Необхідно також відзначити, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Представник відповідача подав заяву про зменшення витрат, посилаючись на їх необ`єктивність та невідповідність складності справи, об`єму наданих послуг.

Суд вважає, що наявні підставі для зменшення вищевказаних витрат на підставі наступного.

Відповідно до Постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18 якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові ВС від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 року у справі № 911/739/15 визначень, що для включення всієї суми гонорару до відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації також має бути обґрунтовано, що такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до відшкодування, з урахуванням того, чи були такі витрати здійснені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспівмірність порівняно з ринковими цінами.

У Постанові ВП ВС від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 зазначено, що у процесі вирішення питання про віднесення до судових витрат, які розподілені за результатами розгляду спору, бонусів, передбачених договором про надання правничої допомоги, залежно від результатів розгляду справи, тобто так званого «гонорару успіху», для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у разі укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи те, чи були вони фактично здійснені, а також їх необхідність. При цьому суд, визначаючи суму відшкодування, має послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95).

Необхідно відзначити, що представник відповідача заперечував щодо обґрунтованості розрахунку витрат, оскільки витрати не пропорційні зі складністю справи, обсягом наданих послуг.

Суд частково погоджується з представником відповідача, оскільки вартість встановлена у «гонорарі успіху» у розмірі 50000 гривень, без вказівки витрат за кожну годину на проведення робіт.

Суд, з урахування принципів співмірності та розумності вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 10000 гривень.

Керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 141, 259, 264, 265 , 274- 279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код за , місцезнаходження: вул.Грушевського, буд.1-Д, м.Київ) треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна (адреса: АДРЕСА_2 ), Пересипський відділ Державної виконавчої слцжби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (місцезнаходження: вул.Ак.Заболотного, буд.38А, м.Одеса)про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

2. Визнати виконавчий напис, вчинений 15.09.2017р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною у реєстрі за № 9084, відповідно до якого було стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ПАТ Комерційний банк Приватбанк (код за ЄДРПОУ: 14360570, місцезнаходження: вул.Грушевського, буд.1-Д, м.Київ)заборгованість за кредитним договором ODHOAE0003140 від 18.08.2005р., у загальній сумі 1 252 105,08 грн..

- таким, що не підлягає виконанню.

3. Стягнути з АТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код за , місцезнаходження: вул.Грушевського, буд.1-Д, м.Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 10000 гривень.

4. Стягнути з АТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код за , місцезнаходження: вул.Грушевського, буд.1-Д, м.Київ) на користь Держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів до Одеського апеляційного суду з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.К. Кисельов

Повний текст рішення складено та підписано 25.04.2025р..