Провадження № 2/201/625/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

22 квітня 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

05.09.2024р. ОСОБА_1 через свого представника адвоката Логвінову В.В. (діє на підставі ордеру серії АЕ 1309678 від 03.09.2024р. а.с. 45), звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири (а.с. 2 - 5).

В обґрунтування позовних вимог представник позивачка посилалася на те, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2016р. № 1119. В цій квартирі позивачка проживає з жовтня 2016 року.

Відповідачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , котрі проживають у квартирі АДРЕСА_2 , періодично, через свою недбалу поведінку заливають її квартиру АДРЕСА_3 , яка знаходиться поверхом нижче.

Кожного разу позивачка робила відновлювальний ремонт у своїй квартирі за власні кошти, жодних матеріальних претензій до відповідачок не висувала. Проте, відповідачки не реагують на зауваження позивачки та її прохання не залишати кран з водою відчиненим. Вчергове завдана матеріальна шкода майну позивачки стала причиною для її звернення до суду.

Позивачка просить стягнути солідарно з відповідачок матеріальну шкоду у розмірі 164 80 грн., а також судові витрати, а саме 820,90 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу з кожної відповідачки.

Заяви учасників процесу по суті справи.

Правом на подачу відзиву в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачки не скористалися.

Рух справи.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 10.09.2024р. відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 50).

Підготовче засідання у справі закрите 20.11.2024р. та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 58).

20.11.2024р. від представника позивачки адвоката Логвінової В.В. надійшла заява, в якій вона просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовільнити.

Відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в підготовчі та в судові засідання не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с. 52, 61 73, 79).

Враховуючи, що відповідачки виходячи з положень ч.11 ст.128 ЦПК України, вважаються належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Виходячи зі складності справи, у відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України суд вважає за можливе проголосити вступну і резолютивну частини рішення, а складання повного рішення по справі відкласти на строк не більше як десять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру прав заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, зареєстроване за позивачкою ОСОБА_1 (а.с. 7).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру прав заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на квартири АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 20040179, зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_3 . Відомості щодо власника іншої частки в Державному реєстрі речових прав відсутні (а.с. 9).

Відповідно до даних Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Дніпровської міської ради відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 80).

22.02.2010р. працівниками КЖЕП-3 зафіксовано залиття квартири АДРЕСА_3 , встановлено причину: недбале ставлення мешканців квартири АДРЕСА_2 , не зачинений кран у ванній кімнаті, що підтверджується актом №46 від 22.02.2010р. (а.с. 10).

09.04.2013р. працівниками КЖЕП-3 зафіксовано, що в квартирі АДРЕСА_3 виявлені сліди залиття, що підтверджується актом № 55 від 09.04.2013р. (а.с. 11).

07.04.2014р. працівниками КЖЕП-3 встановлено, що 04.04.2014р. сталось залиття квартири АДРЕСА_3 . Причиною залиття вказано недбале ставлення мешканців квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується актом № 25 від 07.04.2014р. (а.с. 13).

29.08.2016р. працівниками КЖЕП-3 встановлено залиття квартири АДРЕСА_3 . Причину залиття визначити не вдалось, оскільки мешканці квартири АДРЕСА_2 не надали доступ до приміщення, але виявлено, що протікання відбулось зі стелі, що підтверджується актом № 489 від 29.08.2016р. (а.с. 15).

29.07.2020р. комісією у складі майстра технічної дільниці №3 ОСОБА_4 та слюсара-сантехніка ОСОБА_5 було зафіксовано залиття квартири АДРЕСА_3 , а саме: у коридорі і санвузлі залито стелю. Причину залиття встановити не вдалось через відсутність доступу до квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується актом №65 від 29.07.2020р. (а.с. 16).

21.06.2024р. комісією КП «Жилсервіс-5» ДМР складено акт про залиття/аварію, що трапилась на системі центрального опалення, холодного водопостачання або водовідведення, конструктивних елементів від 21.06.2024р. (а.с. 17) яким зафіксовано сліди залиття у санвузлі на стелі квартири АДРЕСА_3 . Причиною залиття зазначено недбале ставлення мешканців квартири АДРЕСА_2 до сантехнічних приладів у своїй квартирі.

З метою визначення вартості збитків, нанесених внаслідок залиття квартири позивачка звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оціночний центр «Нанострім».

Відповідно до Звіту оцінювача ТОВ «Оціночний центр «Нанострім» ОСОБА_6 від 26.08.2024р., вартість ліквідації наслідків залиття, згідно акту від 21.06.2024р., виданого начальником дільниці КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради Мамтовою А.М., у квартирі АДРЕСА_1 , складає: 164 180 грн. (а.с. 24 - 41).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В постанові Верховного Суду від 24.06.2021р. у справі № 242/4773/17 міститься наступний висновок: цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона с юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно із ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст.ст. 151, 179 ЖК України та пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

Згідно із п. 18 Правил власники квартир, наймачі та орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартири та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей в квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно ч.ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

21.06.2024р. комісією КП «Жилсервіс-5» ДМР складено акт про залиття/аварію, що трапилась на системі центрального опалення, холодного водопостачання або водовідведення, конструктивних елементів від 21.06.2024р.

Порядок складання Акту про залиття, аварії квартир регулюється Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за №927/11207.

Відповідно п. 2.3.6 зазначених Правил, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

З додатку № 4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій вбачається, що в Акті про залиття обов`язково зазначається дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Відповідно до п.п.7-8 ч. 2 ст. 7 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Положеннями ст. 177 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЖК України підприємства, установи, організації, а також громадяни, які заподіяли шкоду жилим будинкам, жилим приміщенням, інженерному обладнанню, об`єктам благоустрою і зеленим насадженням на прилеглих до будинків ділянках, зобов`язані відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають і користується квартирою АДРЕСА_4 , несуть обов`язок по забезпеченню схоронності житла, належного утримання та експлуатації квартири, суд, враховуючи обставини, встановлені Актом про залиття/аварію, що трапилась на системі центрального опалення, холодного водопостачання або водовідведення, конструктивних елементів від 21.06.2024р., приходить до висновку, що відповідальність за завдану позивачці матеріальну шкоду мають нести саме відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , особи, які проживають і користується квартирою АДРЕСА_2 , з якої відбулось залиття квартири позивачки.

Так, згідно Звіту оцінювача ТОВ «Оціночний центр «Нанострім» ОСОБА_6 від 26.08.2024р., вартість ліквідації наслідків залиття, згідно акту від 21.06.2024р., виданого начальником дільниці КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради Мамтовою А.М., у квартирі АДРЕСА_1 , складає: 164 180 грн.

Відповідачками не спростований розмір майнової шкоди.

Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

У постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі№ 6-168цс13 зроблено висновок по застосуванню статті 1190 ЦК України та вказано, що особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачками не спростовано належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачки, не надано доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачці майнової шкоди, хоча це є процесуальним обов`язком сторін по справі, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди, суд прийшов до висновку, що з відповідачок на користь позивачки підлягає до стягнення 164180,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Розподіл судових витрат.

Щодо судового збору.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідачок на користь позивачки слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору у розмірі по 820,90 грн. з кожної відповідачки (а.с. 1).

Щодо витрат на правничу допомогу.

У позовній заяві представник позивачки просить суд стягнути з кожної відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд в постанові від 5 червня 2018 року у справі № 904/8308/17 вказав, що підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом.

Між ОСОБА_1 та адвокатом Логвіновою В.В. укладено договір про надання правничої допомоги від 28.08.2024р. (а.с. 42). Разом з цим, адвокатом Логвіновою В.В. надано лише попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, жодного іншого доказу на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду не долучено.

Враховуючи, що представником позивачки заявлені витрати на професійну правничу допомогу, проте відповідних доказів суду не надано, суд прийшов до висновку, що підстав для їх розподілу цим рішенням суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 15, 16, 22, 137, 386, 1190, 1192 ЦК України, ст.ст. 2, 13, 76-81, 89, 141, 223, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 151, 177, 179, 190 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 164180 (сто шістдесят чотири тисячі сто вісімдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 820 (вісімсот двадцять) грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 820 (вісімсот двадцять) грн. 90 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 24 квітня 2025 року.

Суддя Наумова О.С.