Справа № 462/6671/24 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А. І.
Провадження № 22-ц/811/338/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави,

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 56461 грн. 68 коп. безпідставно отриманих коштів.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач має власний рахунок на криптобіржі «Binance». Криптобіржа надає можливість здійснювати купівлю криптовалют безпосередньо у власника криптовалюти без посередництва біржі. Для цього, продавці пропонують лоти (ордери) на продаж криптовалюти із визначенням об`єму та ціни продажу. Такий ордер було розміщено відповідачем на криптобіржі «Binance» 29 грудня 2023 року, де він продавав 14,86 USDT, за ціною 38 грн. 38 коп. за один USDT, на суму 570 грн. 32 коп. Позивача влаштували умови продажу, тому він погодив даний ордер та переказав кошти на рахунок відповідача. Проте, оскільки це був нічний час, позивач помилково сплатив на рахунок відповідача за вказаним ордером не 570 грн. 32 коп., а 57032 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 29.12.2023 року з датою виконання 04:55 год.

Таким чином, відповідач безпідставно отримав від позивача помилково перераховані кошти на суму 56461 грн. 68 коп., які становлять різницю між фактично перерахованими позивачем коштами та ціною продажу криптовалюти. Просив позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 56461 грн. 68 коп. безпідставно отриманих коштів та стягнути понесені судові витрати.

Вважає, що судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що відповідачем безпідставно набуто кошти на суму 56461 грн. 68 коп., а тому вони підлягають поверненню.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 08.04.2025 року, є дата складення повного судового рішення 18.04.2025 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно платіжної інструкції Р24АD7680, ОСОБА_1 здійснив переказ власних коштів ОСОБА_2 в сумі 57032 грн.

Як стверджує позивач, для придбання 14,85 USDT, за ціною 38 грн. 38 коп. за один USDT, він повинен був сплати 570 грн. 32 коп., однак, помилково сплатив 57032 грн. Тому вважає, що помилково сплачені 56461 грн. 68 коп. підлягають стягненню з відповідача як набуті без достатньої правової підстави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 11 ЦК України зазначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, гроші.

Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Як визначено у статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тлумачення статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Разом з тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 1214 ЦК України).

Суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності, зробив обгрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 29.12.2023 року добровільно здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 57032 грн. на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 .

При цьому, у призначенні платежу вказано, що це переказ власних коштів.

Інформація про те, що це кошти на придбання 14,85 USDT, чи на виконання ордеру , відсутня.

Також, позивач не надав пояснень щодо обставин отримання інформації про номер розрахункового рахунку відповідача і не надав доказів, що він звертався до банку для скасування помилкової, на його думку, операції з перерахунку коштів.

Позивач здійснив сплату грошових коштів, знаючи, що між ним і відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), отже, такі грошові кошти не підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведені вище норми процесуального закону й те, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 18 квітня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич