Справа № 211/1381/25
Провадження № 2/211/1238/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 квітня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Данилової О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -

встановив:

адвокат Найда Катерина Володимирівна від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, та просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС» (далі ПрАТ «СК «АСКО ДС») на користь ОСОБА_1 225 250,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного зі втратою годувальника; 25 000, 00 грн. судових витрат ,пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. В обґрунтування вимог представник зазначив, що 15.02.2024 близько 17 год. 20 хв., у темний час доби, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у правій смузі руху по проїзній частині проспекту Ломоносова в місті Костянтинівка, Краматорського району, Донецької області, яка мала по дві смуги для руху в кожному напрямку, з боку вулиці Європейської в напрямку площі Перемоги, та в ході руху, проїжджаючи ділянку дороги в районі будинку №117, правою передньою частиною керованого ним автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перетинала справа наліво відносно напрямку його руху в швидкому темпі, в межах дії дорожніх знаків «Пішохідний перехід». Унаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_3 отримала несумісні з життям тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події. Згідно висновку судово-медичної експертизи від 15.02.2024 №57 встановлено, що під час судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_4 було виявлено такі тілесні ушкодження: багато уламковий перелом кісток склепіння та основи черепа, численні переломи ребер ліворуч, забій лівої легені, закриті переломи правої плечової кістки та кісток обох гомілок, які утворились від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухомого транспортного засобу та шляхове покриття, можливо у термін та за обставин вказаних в постанові та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Причиною смерті ОСОБА_4 стала масивна сполучена травма тіла, яка супроводжувалась багато уламковим переломом кісток склепіння та основи черепу, численними переломами кісток скелету, забиттям та розривом внутрішніх органів та ускладнилась розвитком лівобічного гемотораксу, та травматичного шоку та стоїть у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. За фактом ДТП Слідче управління ГУНП в Донецькій області 15.02.2024 внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119. Старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області майором поліції Бліновим Євгенієм кримінальне провадження №0000119 закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AР6973420, чинного на дату ДТП. 12.03.2024 представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявами на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог містились: - 28 400,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п. 27.3. ст. 27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004; - 255 600,00 грн. у рахунок відшкодування пов`язаного із втратою годувальника для батьків, встановленої п. 27.2. ст. 27 Закону України №1961-ІV від 01.07.2004. Серед заявлених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до відшкодування вимог, містилися: - 28 400,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди для чоловіка загиблої, встановленої п. 27.3. ст. 27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004; - 28 400,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди для дочки загиблої, встановленої п. 27.3. ст. 27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004; - 11 200,00 грн. у рахунок відшкодування витрат на поховання, встановленої п. 27.4. ст. 27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004. Вказані документи відповідач отримав 09.04.2024. ПрАТ «СК «АСКО ДС» прийнято рішення про виплату моральної шкоди ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 по 28 400,00 грн. та виплату витрат на поховання ОСОБА_5 у розмірі 9 550,00 грн., тому претензій щодо відшкодування моральної шкоди позивач немає. У своєму листі про прийняте рішення №293 від 17.05.2024 відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника для матері пенсіонерки. Станом на дату написання цієї позовної заяви, ПрАТ «СК «АСКО ДС» так і не здійснив виплату страхового відшкодування у повному обсязі та у строки встановлені пунктом 36.2 статті 36 Закон України №1961-ІV від 01.07.2004, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права на страхове відшкодування.

03.03.2025 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, представник відповідача ПрАТ «СК «АСКО ДС» просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що лише саме посилання у позовній заяві на те, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні її доньки ОСОБА_3 не свідчить про існування цих обставин. Свідоцтво про народження не є документом, який підтверджує факт перебування ОСОБА_1 на утриманні її доньки ОСОБА_3 при тому, що вони окрім іншого навіть проживали за різними адресами, та потребу ОСОБА_1 в матеріальній допомозі. Так само позивачем не підтверджено існування фінансової можливості ОСОБА_3 утримувати свою матір.

Ухвалою суду від 13.02.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Справа підсудна Довгинцівському районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 19 грудня 2024 року №3707/0/15-24.

Ухвалою суду від 31.03.2025 підготовче судове засідання закрите та справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання сторони у справі не з`явилися.

Представник позивача адвокат Найда К.В. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, на заявлених позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача ПрАТ «СК «АСКО ДС» Богданов Є.В. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.

Як встановлено судом у судовому засіданні та не оспорюється сторонами у справі, 15.02.2024, приблизно о 17 годині 20 хвилин, у темний час доби, водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи автомобілем марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався на ньому в правій смузі руху по проїзній частині проспекту Ломоносова в місті Костянтинівка Краматорського району Донецької області, яка мала по дві смуги для руху в кожному напрямку, з боку вулиці Європейської в напрямку площі Перемоги, та в ході руху, проїжджаючи ділянку дороги в районі будинку №117, правою передньою частиною керованого ним автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка раптово вийшла на проїжджу частину та стала її перетинати справа наліво відносно напрямку його руху в швидкому темпі, в межах дії дорожніх знаків «Пішохідний перехід». Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_3 отримала несумісні з життям тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події (а.с. 29 копія лікарського свідоцтва про смерть №56 від 16.02.2024, а.с. 30 копія свідоцтва про смерть).

За фактом дорожньо-транспортної пригоди слідче управління ГУНП в Донецькій області 15.02.2024 внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 (а.с. 31 копія витягу).

29.03.2024 старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області майором поліції Бліновим Євгенієм кримінальне провадження №0000119 було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с. 33 копія постанови).

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблої ОСОБА_3 (а.с. 27 копія свідоцтва про укладення шлюбу, а.с. 28 копія свідоцтва про народження).

Станом на дату ДТП, 15.02.2024, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AР6973420, чинного на дату ДТП (а.с. 26).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону №85/96-ВР).

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу до Європейського Союзу, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи щодо підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон №1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон №1961-IV.

Законом №1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону №1961-IV).

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас у Законі №1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Вказані висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц, провадження №14-27цс21.

Як вбачається з наявних у справі доказів, 12.03.2024 представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог містились: - 28 400,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п. 27.3. ст. 27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004; - 255 600,00 грн. у рахунок відшкодування пов`язаного із втратою годувальника для батьків, встановленої п. 27.2. ст. 27 Закону України №1961-ІV від 01.07.2004 (а.с. 24).

Сторона позивача стверджує, а сторона відповідача не заперечує, що заявлена представником вимога щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 28 400,00 грн. була задоволена та виплачена ОСОБА_1 . Однак, вимога щодо виплати страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника для батьків, встановленої п. 27.2. ст. 27 Закону України №1961-ІV від 01.07.2004, у розмірі 255 600,00 грн. виплачена не була у зв`язку з тим, що ПрАТ «СК «АСКО ДС» відмовила у її задоволенні, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідно до п. 27.2. ст. 27 Закону №1961-IV, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з ч. 1 ст. 1200 Цивільного кодексу України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог позивача, посилається на те, що позивачем не доведено, що вона перебувала на утриманні її доньки ОСОБА_3 . Свідоцтво про народження не є документом, який підтверджує факт перебування ОСОБА_1 на утриманні її доньки ОСОБА_3 при тому, що вони окрім іншого навіть проживали за різними адресами, та потребу ОСОБА_1 в матеріальній допомозі. Так само позивачем не підтверджено існування фінансової можливості ОСОБА_3 утримувати свою матір.

Суд приймає до уваги вказане заперечення та вважає його обґрунтованим, оскільки предметом даного позову є страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, сторона позивача не надала належних та допустимих доказів того, що станом на дату ДТП позивач дійсно перебувала на утриманні її доньки, яка загинула під час ДТП. Такими доказами є виключно рішення суду про стягнення аліментів на утримання матері або встановлення факту перебування на утриманні фізичної особи тощо. Суд наголошує, що у даному цивільному провадженні вказана вимога не заявлялась. А сам по собі факт перебування ОСОБА_1 на пенсії за віком, не може трактуватися судом як беззаперечний доказ перебування позивача на утриманні її повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка, до речі, отримувала мінімальну заробітну плату в розмірі 7 100,00 грн. (а.с. 19). З огляду на викладене вище, у задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ураховуючи, що позов залишено без задоволення, питання судових витрат на користь позивача не вирішується.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 141, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

у задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 квітня 2025 р.

Суддя Д.М. Ніколенко