Справа №639/1951/21
Провадження №2/639/105/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року

Новобаварський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Рубіжного С.О.,

за участю секретаря Чубенко О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ :

23 березня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якій вона просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором позики від 21.09.2020 року в розмірі 200000,00 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 21.09.2020 в розмірі 2794, 52 грн., та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що влітку 2020 року відповідач звернувся до позивача з проханням позичити їй на декілька місяців гроші в розмірі 200000 гривень, вмовляючи, що потрапила у халепу, і запевняючи, що ніколи не підведе.

В результаті позивач не змогла відмовити відповідачу і погодилася позичити їй ту суму грошей, якої вона потребувала.

ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 , необхідні їй грошові кошти. На підтвердження договору позики, що відбувся між ними, відповідачем 21.09.2020 року власноручно складено розписку про отримання грошей, зазначивши, що зобов`язується повернути борг до 04.10.2020 року.

Але гроші позивач дотепер так і не отримала, хоча з часу їх повернення пройшло вже майже півроку.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача, наполягала на негайному поверненні боргу, нагадувала їй про власні потреби, про необхідність дотримуватися умов договору позики, постійно спілкувалася з нею з цього приводу, але у відповідь на її правомірні вимоги відповідач, не заперечуючи факту договору позики, посилаючись на різні перешкоди і фінансові труднощі, просила про відстрочку повернення коштів і кожного разу обіцяла повернути їх, як якомога швидше, і запевняла, що почне платити частками наприкінці кожного місяця.До цього часу відповідач борг так і не повернула.

У зв`язку з вище викладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.08.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок, та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2794 (дві тисячі сімсот дев`яносто чотири) гривні 52 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2027 (дві тисячі двадцять сім) гривень 95 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

30 травня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась представник ОСОБА_2 адвокат Довгопола Олена Олексіївна про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 серпня 2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву представника ОСОБА_2 адвоката Довгополої Олени Олексіївни про перегляд заочного рішення задоволено.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 серпня 2021 року скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Разом із заявою про перегляд заочного рішення, представником ОСОБА_2 адвокатом Довгополою Оленою Олексіївною подано відзив. ОСОБА_2 заперечує той факт, що вона 21.09.2020 року отримувала у ОСОБА_1 кошти в борг в сумі 200 000 грн., оскільки фактично брала у борг тільки 20 000 грн. і це було не 21.09.2020 року, а набагато раніше, що також узгоджується зі змістом розписки яка є предметом розгляду по цій справі, де зазначено «ЗАНИМАЛА», що в розумінні вимог ст. 1046 ЦК України, надає підстави для доведення позивачем часу передачі коштів. Позивачкою протягом 2019-2020 років на рахунок відповідачки перераховувались кошти в сумі: 450 грн. - 22.02.2019 року, 1407 грн. - 14.01.2020 року, 5025 грн. - 23.04.2020 року, це була частина тих коштів у безготівковому вигляді, які ОСОБА_2 , позичала в загальному розмірі 20 000 грн., щодо яких 21.09.2020 року було написана розписка, яка є предметом розгляду по цій справі, що має істотне значення для правильного вирішення даної справи і з`ясування істини та ставить під сумнів як факт передачі 21.09.2020 року 200 000 грн., так і наявність такої суми у позивачки у цей день. Відповідачка наполягає на тому, що повністю віддала запозичені у ОСОБА_1 20 000 грн., сплативши останній платіж в сумі 500 грн. на картку ОСОБА_1 15.12.2020 року, при цьому розписка залишилась у позивачки, яка користавшись дружніми довірливими стосунками, пообіцяла її знищіти, натомість пішла до суду.

В якості доказів надані копія квитації АТ «Універсал Банк» від 15.12.2020 та виписки з АТ КБ «Приватбанк».

ОСОБА_2 , стверджує що сума коштів, яка за змістом розписки від 21.09.2020 року начебто підлягає поверненню піддавалась корегуванню - має місце дописка одного нуля, яку здійснила можливо позивачка за для незаконного збагачення, оскільки коштів в сумі 200000 грн. у ОСОБА_1 , ніколи не було, а тим паче за для запозичення строком на 15 днів.

Звернула увагу суду на те, що ОСОБА_1 у позові зазначала, що відповідач просила у неї в борг 200 000 грн. на декілька місяців, з чим остання погодилась і передала необхідні їй гроші, натомість у розписці зазначено, що кошти передаються на 15 днів. Сума двісті тисяч не зазначена в розписці прописом, що беззаперечно ставить її під сумнів, враховуючи заперечення відповідачки факту отримання, при цьому для встановлення даного факту необхідно провести судову технічну експертизу за для виявлення можливої дописки.

Наведені обставини виключають можливість ухвалення по цій справі позитивного рішення на користь позивача.

Зазначила, що документальне підтвердження судових витрат відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, буде подано до закінчення судових дебатів у справі або не пізніше після ухвалення рішення.

Разом із відзивом на позовну заяву представником відповідача подано клопотання про призначення технічної експертизи. В обґрунтування клопотання посилається на те, що відповідачка заперечує той факт, що вона 21.09.2020 позичала у ОСОБА_1 кошти в сумі 200 000 грн., оскільки фактично брала у борг набагато раніше цієї дати і тільки 20 000 грн., які повернула, натомість не забрала розписку довіряючи позивачці, яка пообіцяла її знищити. Вважає що сума коштів, яка за змістом розписки начебто підлягає поверненню піддавалась корегуванню має місце дописка одного нуля, яку здійснила можливо позивачка за для незаконного збагачення, оскільки у позивачки таких коштів ніколи не було, а тим паче для запозичення, окрім того сума повернення не зазначена прописом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про призначення судової технічної експертизи документів - задоволено.

Призначено по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, судову технічну експертизу документів.

Для проведення експертизи направлено експертам матеріали цивільної справи № 639/1951/21.

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

17.01.2024 року з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса» надійшло повідомлення про зняття з провадження без виконання судової технічної експертизи документів 23198, складене 15.01.2024 року, разом з матеріалами зазначеної цивільної справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 січня 2024 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Призначено підготовче судове засідання.

23 лютого 2024 року від представником відповідача ОСОБА_2 адвоката Довгополої О.О. надійшло клопотання про направлення справи на експертизу.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 березня 2024 року надіслано до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» матеріали цивільної справи № 639/1951/21 (провадження № 2/639/496/24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу для проведення судової технічної експертизи документів, призначеною ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року.

Зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу на час проведення експертизи.

19.08.2024 року з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса» надійшло повідомлення про зняття з провадження без виконання судової технічної експертизи документів №3480, складене 13.08.2024 року, разом з матеріалами зазначеної цивільної справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 серпня 2024 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Призначено справу до судового розгляду.

Законом України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, який набрав чинності 25 квітня 2025 року. Зокрема, змінено найменування Жовтневого районного суду міста Харкова на Новобаварський районний суд міста Харкова.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та пояснила що, позичила влітку 2020 року ОСОБА_2 гроші саме в сумі 200 000 грн. в готівковій формі, які остання обіцяла повернути до 04 жовтня 2020 року. Зазначила, що на той час вона була вагітна та відповідач написала цю розписку особисто, ніяких дописок в розписці ніхто не робив та виправляв. Якщо ж відповідач наполягала на доводах щодор внесення випралень у розписці, то належно виконувала свої процесуальні обовязки щодо проведення судвої експертизи. Вона також зверталась до правоохоронних органів, якими відносно відповідач заведено кримінальне провадження, після чого ОСОБА_2 на її картку було перераховано 500,00 грн. Також до поліції звертались інші громадяни, у яких відповідач також позичала гроші, але не повернула. Просила позов задовльнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до частини 1 статті 43 ЦПК України учасники справи мають право користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідачка в судові засідання не з`являється, судові повістки та процесуальні документи на зазначену нею адресу не отримує, направляє на адресу суду заяви та телефонограми з проханням відкласти розгляд справи, на підтвердження поважності причин неявки документів не надає. За клопотанням відповідачки заочне рішення суду було скасовано та призначено на новий розгляд, двічі справа направлялась для проведення експертизи за клопотанням відповідача. Призначена судом експертиза не проведена, в зв`язку з нехтуванням відповідачкою обов`язку щодо сплати вартості проведення експертизи.

Суд вважає, що неналежне виконання відповідачем процесуальних обов`язків, необґрунтоване подання клопотань про відкладання судових засідань призводить до затягування розгляду справи, що є недопустимим.

В матеріалах справи міститься заява представника відповідача ОСОБА_3 , відповідно до якої, вона повідомляє суд що їй відомо той факт що ОСОБА_2 не вчинено дії щодо оплати призначеної судом експертизи за клопотанням сторони відповідача, тому просить розглянути справу без її участі та покладається на вирішення судом позову за наявними доказами.

Відповідно до постанови Верхового Суду від 11.11.2020 у справі №910/7141/13, у разі якщо стороні було відомо про задоволення її клопотання щодо призначення судової експертизи і необхідність оплати її вартості, а вона не вживала дії із забезпечення своєчасної сплати вартості проведення експертизи, правомірними є відхилення подальших клопотань сторони про призначення експертизи.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України, суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства. Частиною 3 тієї ж статті встановлено, що основними засадами цивільного судочинства, зокрема, є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Суд вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено судом, 21.09.2021 року ОСОБА_2 складено розписку, відповідно до якої вона позичала у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн., які зобов`язалась повернути до 04.10.2020 року, що підтверджується оригіналом розписки, яка міститься в матеріалах справи (а.с.27).

Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).

У визначений у договорі строк, відповідач свого зобов`язання належним чином не виконала. Свої зобов`язання відповідач не виконала в повній мірі і на час розгляду справи, отже як підтвердила позивач, врахунок боргу повернуто лише 500,00 грн..

Відповідач не заперечувала сам факт отримання коштів, та підтвердила що нею було отримано від позивача 20 000,00 грн. та написано розписку пізніше ніж вона отримала кошти, проте не визнала суму боргу в розмірі 200 000,00 грн. та наполягала на проведенні судової експертизи розписки.

В свою чергу й позивач у позові заначає, що кошти позичались влітку 2020 року та в подальшому відповідачем складено боргову розписку. Не заперечувала проти проведення експертизи для повного та всебічного розгляду справи.

Ухавлою суду 22 серпня 2023 року призначено по справі судову технічну експертизу документів, проведення якої доручено судовим експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса», на вирішення судової експертизи поставити наступні питання: Чи вносились у текст документа розписки від 21.09.2020 зміни в зазначені суми 200 000 грн.? Якщо вносилися, то яким чином (дописка, виправлення) і який зміст первинного тексту?

Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_2 (а.с. 130 131).

До суду з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса»надійшов лист та копія рахунку вартості робіт на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 138, 139).

Як вбачається з повідомлення експертної установи повідомила суд про неможливість проведення експертизи, станом на 05.01.2024 рахунок вартості роботи за проведення експертизи не сплачено (а.с.145).

23 лютого 2024 року представником відповідача подано клопотання про призначення експертизи повторно (153-156).

23 лютого 2024 року на електронну адресу суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 з проханням призначити повторну експертизу, оплату якої гарантує (а.с. 157).

26 лютого 2024 року в підготовчому судовому засіданні судом не виходячи до народчої кімнати визнано явку відповідача обов`язковою для дачі особистих пояснень.

13.03.2024 року на електрону адресу Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла заява від відповідача ОСОБА_2 відповідно до якої вона просила суд проводити судові засідання в режимі відеоконференції по вищезазначеній цивільній справі у зв`язку з неможливістю прибути до Жовтневого районного суду м. Харкова. Просила доручити проведення відео конференції Харківському районному суду Харківської області (Харківська область, Покотилівка, вул. Сковороди, буд. 18) (а.с. 167).

Ухвалою суду від 14 березня 2024 року клопотання відповідача ОСОБА_2 про проведення судових засідань в режимі відеоконференції задоволено.

Забезпечено участь відповідача ОСОБА_2 під час розгляду цивільної справи № 639/1951/21 у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке відбудеться 19 березня 2024 року о 10:00 годині, та всі подальші судові засідання.

Забезпечення проведення відеоконференції доручено Харківському районному суду Харківської області.

29 березня 2024 року відповідач ОСОБА_2 приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, та наполягала на проведенні експертизи, оплату якої гарантувала.

Ухвалою суду від 29 березня 2024 року надіслати до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» матеріали цивільної справи № 639/1951/21 (провадження № 2/639/496/24) для проведення судової технічної експертизи документів, призначеною ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року. Роз`яснено сторонам, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (а.с. 184, 185-186).

10 травня на адресу суду з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса»надійшов лист та копія рахунку вартості робіт на ім`я ОСОБА_2 ..

19 серпня 2024 року з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса»надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, станом на 06.08.2024 рахунок вартості роботи за проведення експертизи не сплачено (а.с.190).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже враховуючи ухилення відповідача від проведення експертизи, призначеної судом за її клопотанням, зловживання процесуальними правами та навмисне затягування процесу, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, щодо розміру суми позики за розпискою.

З розписки від 21.09.2020 вбачається, що відповідач позичала грошові кошти до в сумі 200 000,00 грн. та зобовязалась їх повернути до 04.10.2020

Відповідачем на підтвердження перерахування коштів на погашення займу за розпискою в сумі 500,00 грн. надано квітанція №КАС4-146С-ТВАВ-9413 від 15.12.2020, отримання яких позивач підтвердила (а.с. 81).

Також відповідачем надані виписки з АТ КБ «Приватбанк» з яких вбачається, що перераховувались кошти 22.02.2019 року в сумі - 450 грн., 14.01.2020 року - 1407 грн., 23.04.2020 року - 5025 грн. Відправник в кожній зазначеній операції ОСОБА_1 (а.с. 83, 84, 85)

Таким чином, надані докази справстовують твердження відповідача про погашення нею боргу, адже зазначені кошти були отримані відповідачем ОСОБА_2 , що не заперечувала позивач, та пояснила, що дійсно позичала кошти відповідачеві без укладання договрів та розписок та ці кошти не стосуються боргу, що є предметом спору.

Отже, із зарахуванням суми сплаченої відповідачем на погашення заборгованості до стягнення підлягає 199 500,00 грн. (200 000,00 грн. 500,00 грн. = 199 500,00 грн.).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Положеннями ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.06.2022 у справі № 591/1517/18.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прострочення виконання відповідачем його зобов`язання з повернення позивачу боргу починається рахуватися з наступного дня, та складає період часу з 05.10.2020 по 23.03.2021, що складає 170 дня.

Враховуючи, що 15.12.2020 року відповідачем сплачено 500,00 грн., таким чином, розмір 3% річних, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 , складає 2298,53 грн., а саме з 05.10.2020 по 15.12.2020 1167,12 грн. (сума боргу 200 000,00 грн х 3% х 71/365/100 = 1167,12 грн.), з 16.12.2020 по 23.03.2021 1131,41 грн. (сума боргу 199 500,00 грн х 3% х 69/365/100 = 1131,41 грн.).

На підставі викладеного, суд вважає можливим позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 199 500,00 грн, а також 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2298,53 грн., а всього 201 798,53 грн.

Також, у позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача витрати, понесені на професійну правничу допомогу в сумі 1 500,00 грн.

Так, позивачем на підтвердження того, що вона отримала правову допомогу було надано акт виконаних адвокатом робіт від 23.03.2021 року, згода №101 від 16.03.2021 року, ордер серії ХВ №000009 від 16.03.2021 року, квитанція №6 про сплату ОСОБА_1 у розмірі 1500,00 грн. (а.с.3,10,11,12)

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не заявив.

Отже, враховуючи співмірність наданих послуг, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Також позивачем за подання позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2027,95 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.1, 2).

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов суд задовольняє частково, тобто на 99,50 %, судовий збір за подачу позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 2017,81 грн.

Витрати на правничу допомогу, пропорційно до задоволених вимог складають 1492,50 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст. ст. 509, 526, 610, 611, 612 625, 626, 629, 1046, 1047,1048,1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 267, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 199 500 (сто девяносто дев`ять тисяч п`ятост) гривень 00 копійок, та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2 298 (дві тисячі двісті дев`яносто вісім) гривень 53 копійки.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 017 (дві тисячі сімнадцять) гривень 81 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1492 (одна тисяча чотиритса дев`яносто дві) гривні 50 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 25.04.2025.

Суддя С.О. Рубіжний