Справа № 951/139/25
Провадження №2/951/111/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Чапаєва Р.В.,

з участю секретаря судового засідання Барилко А.А.,

представника позивача ? адвоката Кренцеля І.М.,

представника відповідача ? адвоката Крамара В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Козівського районного суду Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на її користь у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між сторонами 30.09.2009 було укладено шлюб у Кривенській сільській раді Козівського району Тернопільської області, про що складено актовий запис № 04. Під час спільного проживання народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 04.04.2023 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають із позивачем та перебувають на її утриманні. Протягом певного періоду відповідач допомагав в утриманні дітей шляхом надання матеріальних коштів. Однак на теперішній час припинив надавати таку допомогу та не допомагає в утриманні дітей. Позивач офіційно працевлаштована у Відділі освіти, культури, молоді та спорту Козівської селищної ради Тернопільської області та отримує заробітну плату. Проте її заробітної плати не вистачає для належного утримання дітей, для їх нормального соціального, морального, духовного та соціального розвитку. Позивач зазначає, що вік та потреби дітей зумовлюють певні витрати на них, звертає увагу, що вона власними силами не здатна в повній мірі забезпечити дітей одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, у разі необхідності не зможе оплатити їхнє лікування, не може достатньо реалізувати їх право на навчання та розвиток, відвідування гуртків та додаткових занять. Позивач стверджує, що відповідач має можливість належним чином виконувати батьківські обов`язки, оскільки він є особою працездатного віку, має можливість працювати, отримувати заробітну плату. Покликається на те, що інших дітей відповідач не має.

Зазначає, що з наведених підстав вона змушена стягувати аліменти в судовому порядку та просить стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою суду від 27.02.2025 було відкрито провадження у цивільній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, про задоволення позовних вимог, а також згідно із вказаною заявою позивач не заперечувала щодо заочного розгляду справи (а.с.23).

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повторно повідомлений належним чином у судове засідання не прибув.

Разом з тим, інтереси відповідача представляє його представник адвокат Крамар В.П., який подав до суду відзив разом із клопотанням про поновлення строків на подання відзиву як таких, що пропущені з поважних причин. Суд, вивчивши доводи клопотання, вважає причини пропуску строків поважними, а тому поновлює їх. У своєму відзиві представник відповідача просить задовільнити позов частково, а саме стягнути аліменти у мінімальному гарантованому розмірі аліментів на одну дитину, тобто не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить на день звернення із вказаним позовом до суду 1598 грн на кожну дитину.

Мотивує свою позицію тим, що відповідач як батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 систематично надавав матеріальну допомогу дітям та добровільно сплачував кошти на утримання дітей. Однак, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану ОСОБА_2 стало важче знайти та утриматися на роботі, адже підприємства банкрутують, закриваються, припиняються, роботи в регіоні практично немає, відтак склалася економічно-несприятлива ситуація для отримання постійної роботи. Від свого обов`язку щодо утримання дітей та фінансового сприяння їх фізичного, та духовного розвитку він не відмовляється. ОСОБА_2 як батько зацікавлений у забезпечені своїх дітей належним рівнем харчування, одягу, побутових засобів тощо, проте, вважає заявлення позивачем позовних вимог зі сплати аліментів на дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн на кожну дитину такими, що є завищеними порівняно до його рівня доходів (доходи відсутні), а тому, задоволення заявлених вимог спричинить потенційне виникнення в нього ненавмисної заборгованості.

Позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, до якого долучила копії документів, що, на її думку, підтверджують здійснення нею щоденних витрат на утримання неповнолітніх дітей ? ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник відповідача ? адвокат Крамар В.П. подав заперечення, у яких покликається на те, що позивач не надала суду доказів наявності у відповідача доходів чи належного матеріального стану як передумови для стягнення із нього аліментів у заявленій позивачем сумі, також вважає, що долучені позивачем до відповіді на відзив квитанції про закупівлю нею продуктів харчування та ліків не дають можливості однозначно стверджувати про спрямування таких витрат саме на потреби дітей.

Суд заслухав пояснення представника позивача ? адвоката Кренцеля І.М., який підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі, посилається на те, що потреби дітей сторін ? ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 саме в такій грошовій сумі зумовлені необхідністю їхнього навчання, зокрема у гуртках, витратами на лікування. Також представник ? адвокат Кренцель І.М. зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що він намагався працевлаштуватися, що могло б пояснити відсутність у нього реальної можливості сплачувати аліменти в зазначеній сумі.

Суд заслухав пояснення представника відповідача ? адвоката Крамара В.П., який пояснив, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу не може знайти роботу, тому не матиме реальної можливості сплачувати аліменти у визначеній позивачем сумі. Крім того, представник відповідача зазначив, що долучені позивачем копії документів щодо витрат позивача, зокрема щодо купівлі нею певних продуктів харчування, ліків, товарів, послуг із пасажирського транспортного перевезення тощо не свідчать, що ці витрати здійснювалися саме на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак просить визнати ці докази такими, що не доводять позовних вимог.

Суд, оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для вирішення спору, та приходить до такого висновку.

Встановлено, що рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 04.04.2023 (а.с. 10-11) шлюб, зареєстрований 30.09.2009 у Кривенській сільській раді Козівського району Тернопільської області, про що складено актовий запис № 04, розірвано.

Під час перебування у шлюбі в сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12, 14).

Діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою проживання матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади від 17.02.2025 №2025/002268881, №2025/002300794, №2025/00267974 (а.с. 9, 13, 15,).

Встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів на утримання дітей. Ця обставина є достатньою підставою для стягнення із ОСОБА_2 аліментів на їх утримання.

Суд бере до уваги, що відповідач є особою працездатного віку. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач має поганий стан здоров`я або тяжке матеріальне становище, або якісь інші перешкоди, що виключають можливість фінансового забезпечення дітей. Ці обставини свідчать про те, що з відповідача можуть бути стягнуті аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд, оцінюючи надані позивачем докази, зокрема щодо витрат на утримання двох дітей, а саме копії квитанцій про витрати на продукти харчування та ліки, бере до уваги, що позивач такі витрати здійснює (а.с.39-67). Також суд бере до уваги надану позивачем як доказ довідку про роботу позивача та розмір її заробітної плати (а.с.16), з чого робить висновок, що її особисті офіційні доходи не є суттєвими порівняно із витратами, які позивач може нести на утримання двох дітей вищезазначеного віку.

Разом з тим суд вважає, що у справі відсутні докази на підтвердження можливості відповідачем сплачувати щомісячно 8000 грн на утримання двох дітей, та що витрати позивача на утримання двох дітей складають відповідну суму.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 21.07.2021 у справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29.09.2022 у справі 857/7/22).

Розглядаючи дану цивільну справу, суд керується принципом забезпечення найкращих інтересів дитини, який визначений у п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991. Цією нормою передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно зі ст. 141 Сімейного Кодексу ( далі - СК) України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних обов`язків, що закріплений у ч.2 ст.51 Конституції України та в ст.180 СК України.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

У ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України).

Позивач наполягає на стягненні аліментів із відповідача саме в твердій грошовій сумі. Оскільки, відповідно до норм ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, то суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти в частці від його доходу. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 року в справі № 490/4522/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У ч. 2 ст. 182 СК України закріплено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Отже прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для дитини від 6 до 18 років становить 3196 гривень, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто не менше ніж 1598 гривень для дитини від 6 до 18 років.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд у постанові від 11.03.2020 у справі №759/10277/18 зазначив, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Тобто Верховний Суд вважає, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, дочки проживають з матір`ю і вона несе основний тягар їх утримання.

Зважаючи на наведені обставини та наявні матеріали справи суд, враховуючи інтереси дітей та обов`язок обох батьків утримувати дочок, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дітей в розмірі по 2800 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Такий розмір аліментів не є надмірним та є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку і розумних потреб дитини, оскільки аліменти ? це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Наведена сума є помірною сумою, не завищеною в умовах сьогодення з урахуванням віку та потреб дитини, а також такий розмір не може бути визнаний надто обтяжливим для відповідача.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Оскільки позивач звернулася до суду з позовними вимогами 26.02.2025, тому з 26.02.2025 слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дітьми повноліття.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. В ст. 430 ЦПК України закріплено, що суд допускає негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів у межах суми платежів за 1 місяць.

Враховуючи вищевказані вимоги законодавства, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення у межах суми платежів за 1 місяць.

У ст. 265 ЦПК України закріплено, що в рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат.

Оскільки, за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 847,84 грн, керуючись рахунком: 5600 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 1211,20 грн (ставка судового збору): 8000 грн. (розмір заявлених позовних вимог), що буде пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 180-185 Сімейного кодексу України, статтями 142, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме з 26 лютого 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме з 26 лютого 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позову в частині стягнення аліментів в більшому розмірі відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 847 (вісімсот сорок сім) гривень 84 копійки.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.04.2025.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя Р.В. Чапаєв