Провадження №: 2/336/25/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С.,

за участю: секретаря судового засідання Сайбель К.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гречихи С.Ю.

представника третьої особи приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Нарохи О.В. - адвоката Сердюка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Георгій Миколайович, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллалова Валентина Миколаївна, про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2017 до суду через представника ОСОБА_5 звернулася ОСОБА_2 із вказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2004. У 2014 році ОСОБА_2 поїхала до російської федерації, де і мешкала з того часу, до України протягом 2014-2016 років не поверталась. Однак, згодом ОСОБА_2 дізналась про те, що 10.05.2016 квартира АДРЕСА_1 була відчужена ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 10.05.2016 , за яким ОСОБА_2 як продавець була представлена ОСОБА_3 на підставі довіреності від 22.04.2016. Надалі ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 09.09.2016 продав квартиру ОСОБА_1 . Вказуючи, що довіреності на ім`я ОСОБА_3 не надавала, а квартира вибула з її власності поза її волею, позивач просила визнати недійсною довіреність від 22.04.2016 року, за якою ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 бути її представником, визнати недійсним договір-купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 та поновити державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 .

Справа розглядається судом першої інстанції вдруге - постановою Верховного Суду від 03.03.2021 рішення судів нижчих інстанцій скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді від 16.03.2021 прийнято справу до розгляду, призначено підготовче судове засідання на 01.04.2021.

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилася, причини неявки не повідомила, судову повістку отримала особисто, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 5 а.с. 162).

За клопотанням представника позивача адвоката Ями Д.М. підготовче судове засідання було відкладено.

14.04.2021 від представника третьої особи приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Нарохи О.В. - адвоката Сердюка Р.В. надійшли пояснення щодо позову.

В наступне підготовче судове засідання позивач та її представник також не з`явилися, будь-яких заяви чи клопотань не подавали. При цьому представник позивача адвокат Ями Д.М. був належним чином про дату, час і місце судового засідання (т. 6 а.с. 207).

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гречихи С.Ю. підготовче судове засідання відкладено.

29.04.2021 від останнього надійшли письмові пояснення по справі.

29.04.2021 представник позивача адвокат Яма Д.М. подав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи за експертною діяльністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів», на вирішення експерта просить поставити питання: ким саме, ОСОБА_2 , або іншою особою проставлено підпис і напис " ОСОБА_2 " на бланку довіреності від 22.04.2016 р., посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловою Валентиною Миколаївною, реєстраційний № 425. Також у цій заяві викладені клопотання про направлення доручення Наро-Фомінському міському суду Московської області Російської Федерації про відібрання зразків підпису ОСОБА_2 та витребування від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллалової Валентини Миколаївни оригінал примірнику довіреності від 22.04.2016, виданої від імені ОСОБА_2 , а також оригінальний примірник реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 2016 рік.

29.04.2021 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гречихи С.Ю. та представника заінтересованої особи - адвоката Сердюка Р.В.

20.05.2021 від адвоката Гречихи С.Ю. надійшли письмові заперечення проти вищезгаданого клопотання представника позивач про призначення експертизи, в яких викладено клопотання про звернення до Головного управління з питань міграції Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації з умовами Конвенції «Про правову допомогу та правовим відношенням по цивільним, сімейним та кримінальним справам» від 22.01.1993 з дорученням про надання правової допомоги, а саме про надання наступної інформації: чи дійсно громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області 29 травня 2002 року) безперервно знаходиться (постійно або тимчасово проживає/перебуває) на території Російської Федерації з 2014 по 2021 рік включно; у разі підтвердження зазначеного факту, вказати про наявність чи відсутність у громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правових підстав для постійного або тимчасового проживання/перебування на території Російської Федерації із наданням копій відповідних документів; в разі спростування зазначеного факту, вказати дату (дати) та місце (місця) виїзду громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території Російської Федерації, а також про періоди її перебування поза державними кордонами Росії.

20.05.2021 підготовче судове засідання відкладено за ініціативою суду, оскільки відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 жодного разу в судові засідання не з`являлися, судові повістки поверталися неврученими.

У підготовчому судовому засіданні 08.07.2021 вирішені вищезгадані клопотання. Зокрема постановлені відповідні ухвали, якими постановлено: направити судове доручення до Наро-Фомінського міського суду Московської області Російської Федерації згідно з умовами Конвенції «Про правову допомогу та правовим відношенням по цивільним, сімейним та кримінальним справам» від 22.01.1993 для відібрання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, а саме зразків особистого підпису ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; направити судове доручення до Головного управління з питань міграції Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації з умовами Конвенції «Про правову допомогу та правовим відношенням по цивільним, сімейним та кримінальним справам» від 22.01.1993 про надання правової допомоги, а саме про надання наступної інформації: чи дійсно громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безперервно знаходиться (постійно або тимчасово проживає/перебуває) на території Російської Федерації з 2014 по 2021 рік включно, разі спростування зазначеного факту, вказати дату (дати) та місце (місця) виїзду громадянки України ОСОБА_2 за межі території Російської Федерації, а також про періоди її перебування поза державними кордонами Росії. Провадження у справі зупинено до виконання міжнародних доручень (т. 6 а.с. 50-62).

20.08.2021 до суду від Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшли повідомлення про повернення доручень для належного оформлення, у тому числі для здійснення засвідченого перекладу документів на російську мову.

Ухвалою від 09.09.2021 поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 17.09.2021.

У підготовче судове засідання 17.09.2021 учасники не з`явилися.

Представник позивача надав заяву, в якій зазначив, що сторона позивача згодна запропонувати кандидатуру перекладача, оплатити його послуги в порядку ст. 139 КПК України (т. 6 а.с. 82). Клопотань про відкладення розгляду справи чи пояснень причин неявки представник позивача не надав.

Представник відповідача - адвокат Гречиха С.Ю. подав заяву про відкладення судового засідання.

04.10.2021 представник відповідача не з`явився. Суд, враховуючи чотири неявки позивачки та її представника у судові засідання, три з яких без пояснень причин неявки та будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи чи можливості вирішення поставлених питань, за відсутності сторони позивача, дійшов висновку про свідоме затягування стороною позивача розгляду і вирішення справи, що розцінюється як зловживання процесуальними правами та підстава для залишення позову без розгляду.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22.02.2022 задоволено апеляційну скаргу представника позивача - адвоката Ями Д.М., ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2021 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

11.08.2022 представник позивача повторно надав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи за експертною діяльністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів», в якому також викладені клопотання про направлення доручення Наро-Фомінському міському суду Московської області Російської Федерації про відібрання зразків підпису ОСОБА_2 та витребування від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллалової Валентини Миколаївни оригінальний примірник довіреності від 22.04.2016, виданої від імені ОСОБА_2 , а також оригінальний примірник реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 2016 рік.

Підготовче судове засідання 11.08.2022, з урахуванням позиції представника позивача та представника третьої особи адвоката Сердюка Р.В. відкладено через неявку відповідача ОСОБА_1 та його представника.

Підготовче судове засідання, призначене на 25.10.2022 о 08:30 год., було відкладено через відсутність позивача та його представника. Як встановлено судом пізніше, клопотання представника позивача від 24.10.2022 про участь у режимі відеоконференції, передано судді вже після судового засідання.

06.12.2022 у підготовчому судовому засіданні обговорювалася питання практичної реалізації виконання доручення до суду держави-агресора, за клопотанням представника позивача у засіданні оголошена перерва до 02.02.2023.

02.02.2023 представник позивача надав клопотання, в якому просить суд надіслати компетентному органу російської федерації судове доручення про отримання доказів - зразків підпису ОСОБА_2 , використовуючи положення Гаазьких конвенції, щодо яких Україною не заявлено про їх зупинення або денонсацію: Конвенцію про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 р. (набула чинності для України і рф 01.12.2001) та Конвенцію про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18.03.1970 р. (набула чинності для України 21.07.2001 р., для рф 12.02.2001); після отримання зразків, вирішити клопотання про призначення експертизи. Також у клопотанні зазначено, що представник позивача, у судове засідання, призначене на 02.02.2023, не зможе з`явитися через зайнятість в іншій справі, тому просить оголосити перерву (тобто, по суті, відкласти підготовче удове засідання), а заявлене клопотання вирішити в наступному судовому засіданні.

У зв`язку із зазначеним клопотанням, підготовче судове засідання 02.02.2023 було відкладено на іншу дату.

21.03.2025 представник позивача подав клопотання про застосування правил Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18.03.1970 для надіслання судового доручення компетентному органу рф про отримання зразків підпису ОСОБА_2 , після отримання зразків просить вирішити питання про призначення експертизи. Також у клопотанні зазначає, що у судове засідання з`явитися не може, через зайнятість в іншій справі, просить вирішити клопотання за його відсутності.

Ухвалою суду від 21.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про надіслання компетентному органу російської федерації судового доручення про отримання зразків підпису ОСОБА_2 відмовлено, оскільки раніше витребувані від приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллалової В.М. доручення, реєстраційний № 425, а також реєстр для реєстрації нотаріальних (об`єкти майбутнього експертного дослідження), не були надані суду.

Також ухвалою від 21.03.2025 на приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 накладено грошове стягнення за невиконання ухвали суду про витребування доказів.

08.05.2025 від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллалової В.М. надійшов оригінал довіреності від 22.04.2016, реєстраційний № 425, та копію аркушу із реєстру для реєстрації нотаріальних дій від 22.04.2016, реєстр № 425. У супровідному листі приватний нотаріус пояснює, що надати оригінал реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 2016 рік не має можливості, оскільки вилучення (виїмка) реєстрів нотаріальних дій та документів, що передані нотаріусу на зберігання в порядку, передбаченому Законом України «Про нотаріат», а також печатки нотаріуса не допускається (т. 6 а.с. 93-96).

29.06.2023 за наслідком підготовчого судового засідання судом постановлено низку ухвал.

Зокрема мотивованою ухвалою відмовлено у задоволенні представника позивача про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду (надіслання компетентному органу російської федерації судового доручення) про отримання зразків підпису позивача ОСОБА_2 .

Крім того ухвалою суду призначено у справі почеркознавчу експертизу, доручивши її проведення Дніпровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Поставлено перед експертом на вирішення питання: ким саме, ОСОБА_2 , або іншою особою проставлено підпис і запис " ОСОБА_2 " на довіреності від 22 квітня 2016 року, що посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловою В.М., реєстраційний № 425; витрати по проведенню експертизи покласти на позивача; постановлено надати експерту оригінал довіреності від 22 квітня 2016 року, що посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловою В.М., реєстраційний № 425; зобов`язати сторону позивача протягом одного місяця з дня постановлення ухвали надати суду вільні, умовно-вільні, експериментальні зразки підпису та почерку ОСОБА_2 .

Також за наслідками підготовчого судового засідання постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

04.08.2023 від представник позивача надіслав суду два зошити із записами, які за твердженням адвоката Ями Д.М. належать ОСОБА_2 (а.с. 118-122).

31.08.2023 в судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про долучення до матеріалів справи зразків підпису та почерку ОСОБА_2 , що містяться на нотаріальних бланках 50 АБ 3610926, 50 АБ 3610927, 50 АБ 3610928, як умовно-вільних зразків її підпису та почерку, просив суд поновити процесуальний строк на подачу вказаних доказів.

Мотивованою ухвалою відмовлено у поновленні процесуального строку в частині надання зразків підпису ОСОБА_2 , що містяться на вказаних нотаріальних бланках, долучено до матеріалів справи два зошити із можливими зразками почерку позивачки, постановлено передати експертам для проведення раніше призначеної експертизи матеріали справи, в якій міститься оригінал довіреності від 22 квітня 2016 року, що посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловою В.М., реєстраційний № 425, а також два зошити (чорного та рожевого кольору), як можливі вільні зразки почерку ОСОБА_2 . Провадження у справі зупинено до проведення експертизи.

Матеріали справи були відправлені на експертизу, однак у перший раз повернулися до суду неврученими. Надалі суд повторно направив ті ж самі матеріали.

22.04.2024 від судового експерта надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи, а саме: вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_2 за 2015-2017 роки, що можуть знаходитись у різних за цільовим призначенням документах (бажано офіційних), заявах про надання комунальних послуг: банківських документах про отримання кредиту/карток; автобіографіях, особисто заповнених анкетах, листах, що належать до службової переписки та з місця роботи, установчих, приватизаційних документах, заявах про видачу паспорта, нотаріально посвідчених документах, тощо ( 10-15 документів); експериментальних зразків підпису ОСОБА_2 , не менш ніж на 5-ти аркушах формату А-4; експериментальні зразки почерку ОСОБА_2 , ідентичні досліджувальним рукописним записам, не менш ніж на 5-ти аркушах формату А-4.

Також 30.04.2024 від експертної установи надійшло клопотання судового експерта про здійснення попередньої оплати експертизи, копія рахунку на оплату, та супровідний лист, в якому зазначено, що представнику позивача - адвокату Ямі Д.М. направлено оригінал рахунку на оплату експертизи, оригінал акт попереднього розрахунку вартості висновку судового експерта.

Ухвалою від 30.04.2024 поновлено провадження у справі, призначено судового засідання для вирішення клопотання експерта на 14.05.2024, постановлено викликати позивача ОСОБА_2 у судове засідання для відібрання експериментальних зразків підпису, зобов`язано сторону позивача до дня судового засідання подати до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя додаткові матеріали, про які клопоче експерт.

Судом розміщено оголошення на офіційному вебсайті удової влади про виклик позивачки до судового засідання, судову повістку її представник адвокат Яма Д.М. отримав особисто (т. 7 а.с. 152, 156).

Однак у судове засідання 14.05.2024 ні позивач, ні її представник не з`явилися. Адвокат Яма Д.М. подав 14.05.2024 клопотання про відкладення судового засідання через зайнятість в іншій цивільній справі.

Інші учасники не з`явилися також, від адвоката Гречихи С.Ю. надійшло клопотання про проведення судового засідання за його відсутності.

Враховуючи, що до дня судового засідання 14.05.2024 суду не надано додаткових матеріалів, про які просить судовий експерт, позивачка особисто до суду не з`явилася для надання експериментальних зразків підпису та почерку, ухвалою суду від 14.05.2024, зокрема, відмовлено у клопотанні експерта про надання додаткових матеріалів, стороні позивача нагадано про обов`язок сплатити витрати на проведення судової експертизи, провадження у справі зупинено до проведення експертизи.

17.06.2024 до суду повернулися матеріали справи із листом директора Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, відповідно до якого оплата позивачем за виставленим рахунком не була здійснена, наданих судом матеріалів недостатньо для проведення експертизи, тому експертна установа повідомляє про неможливість надання висновку судового експерта у цій справі.

21.06.2024 ухвалою суду поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду на 27.08.2024.

Судове засідання, призначене на 27.08.2024, відкладено за клопотанням представника позивача, що обумовлено проводженням лікування після оперативного втручання.

19.11.2024 від представника позивача надійшло клопотання про надання доручення компетентній установі рф про витребування зразків підпису позивачки, застосовуючи правила Конвенцію про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18.03.1970 р. (набула чинності для України 21.07.2001 р., для рф 12.02.2001); у разі відмови у задоволенні клопотання - доручити проведення експертизи іншій установі, надавши ті матеріали, які є у справі, а також нотаріальні бланки 50 АБ 3610926, 50 АБ 3610927, 50 АБ 3610928.

Також 19.11.2024 представник позивача надав копію вироку № 331/3998/18 від 29.05.2024, за яким відповідача ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 358 КК України.

В судовому засіданні 19.11.2024 протокольною ухвалою визнано діяння сторони позивача, які полягали у несплаті попередніх витрат на проведення експертизи, яка призначалася за клопотанням сторони, зловживанням процесуальним правом, а тому усі наступні клопотання про призначення експертизи та про отримання об`єктів експертиз суд залишає без розгляду на підставі ст. 44 ЦПК України.

Також у цьому судовому засіданні заслухано вступне слово учасників справи, досліджено частину доказів по справі. В зв`язку із вичерпанням часу, відведеного для розгляду справи, в судовому засіданні оголошено перерву до 24.01.2025

18.01.2025 представник позивача подав аналогічне клопотання.

Судове засідання, призначене на 24.01.2025, відкладено через відсутність електроенергії у приміщенні суду.

В судовому засіданні 14.03.2025 клопотання представника позивача від 18.01.2025 залишено без розгляду на підставі ст. 44 ЦПК України. Також у судовому засіданні продовжено дослідження доказів. За клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні оголошено перерву. Дату та час наступного судового засідання узгоджено з присутніми учасниками засідання.

Проте в судове засідання 18.04.2025 не з`явився представник позивача, надавши клопотання про відкладення судового розгляду на іншу дату через зайнятість в іншій справі.

18.04.2025 у судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Гречиха С.Ю., представник заінтересованої особи - адвокат Сердюк Р.М. взяв участь у режимі відеоконференції.

Щодо клопотання представника позивача про відкладення судового засідання, присутні учасники заперечили, посилаючись на тривалість судового розгляду справи, неналежну процесуальну поведінку сторони позивача, за клопотанням якої судові засідання неодноразово відкладалися, при цьому дати судових засідань узгоджувалися з учасниками справи. Наполягали на судовому розгляді справи по суті.

Вирішуючи питання про можливість продовження судового розгляду за відсутності сторони позивача, суд зауважує, що представник позивача реалізовував свої процесуальні права шляхом подачі письмових клопотань, підтримував їх усно на відповідних стадіях судового розгляду, у судовому засіданні 19.11.2024 виступив із вступним словом, реалізував право поставити запитання іншим учасниками судового засідання, брав участь у досліджені більшості доказів по справі у попередніх судових засіданнях, не був позбавлений права надати пояснення щодо кожного з дослідженого доказу.

Крім того, долучений адвокатом Ямою Д.М. до клопотання про відкладення розгляду справи ордер про надання правничої допомоги особі в іншій справі сформований 17.04.2025, тобто напередодні судового засідання, та без врахування того, що дату та час цього судового засідання було заздалегідь узгоджено з адвокатом та іншими учасниками судового засідання.

Бере суддя до уваги і попередню процесуальну поведінку особу, вище по тексту рішення зазначено кількість відкладень судових (підготовчих) засідань по справі за клопотанням представника позивача.

Передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, адже неявка представника позивача в судове засідання для розгляду справи по суті є не першою (позивач та її представник не з?являлись 27.08.2024, неявка представника тоді відбулася з поважних причин). Отже у суду наявні визначені ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстави для розгляду справи за відсутності учасника справи, що не з?явився.

В попередніх судових засіданнях представник позивача на позові наполягав, пояснюючи, що в 2014 році ОСОБА_2 поїхала до російської федерації, де з того часу і мешкає, на територію України не поверталась, на час видачі довіреності у 2016 році також перебувала на території РФ, тому довіреність видати не могла. Вважав, що посилання представників відповідача та третьої особи не мають значення для справи, адже довіреність від імені позивачки підроблена - підписана іншою особою.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Гречиха С.Ю. та представник заінтересованої особи приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Нарохи О.В. - адвокат Сердюк Р.М. заперечували проти позовної заяви.

У матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 , відповідно до якої просить розглядати справу за її відсутності, пояснивши в цій заяві про те, ОСОБА_2 вона не знає, а виступити від її імені у договору купівлі-продажу майна її попросили знайомі, які пояснили, що власник майна відсутній в Україні, тому не може самостійно укласти договір. Проти задоволення позову не заперечує (т. 1 а.с. 81). З матеріалів справи не вбачається, хто саме надав суду цю заяву під час першого розгляду справи, однак відповідно до пояснень учасників справи заява надана представником позивача (зокрема, див. т. 5 а.с. 149).

Третя особа приватний нотаріус Деллалова В.М. в ході першого розгляду справи направили до суду письмові пояснення, відповідно до яких 22.04.2016 до неї звернулась особисто ОСОБА_2 , яка надала паспорт громадянки України НОМЕР_2 , виданий 12.10.1999, який не міг ознак підробки. На прохання ОСОБА_2 нотаріус оформила довіреність, яка була підписана ОСОБА_2 особисто в присутності нотаріуса. Після відкриття провадження у справі судом нотаріус перевірила на вебсайті МВД України за номером паспорта паспорт з даними, який був наданий ОСОБА_2 , та з?ясувала, що паспорт з таким номером значиться серед викрадених або втрачених. На час оформлення довіреності доступу до відповідних пошукових баз не було, він відкритий з квітня 2017 року (т. 1 с.с. 87-90). В ході цього судового розгляду третя особа надсилала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

В судовому засіданні 18.04.2025 закінчено дослідження доказів, проведено судові дебати, суд перейшов до стадії ухвалення рішення. На підставі абз. 2 ч. ст. 244 ЦПК України судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 28.04.2025.

На підставі досліджених доказів судом встановлено таке.

Квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2004 на праві власності належала ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 13-15).

10.05.2016 між ОСОБА_2 , від імені якої діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_4 придбав у власність вказану квартиру (т. 1 а.с. 16-17).

При оформленні вказаної угоди на підтвердження права власності продавця на відчужувану квартиру було надано дублікат договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сосіменком Ю.П, який видано Державним нотаріальним архівом Головного управління юстиції у Запорізькій області 12.04.2013.

Як зазначено у вказаному договорі, ОСОБА_3 діяла від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловою В.М. 22.04.2016 № 425.

Оригінал вказаної довіреності досліджено в судовому засіданні. Як зазначено у реєстрі реєстраційних дій, копія аркушу із записом реєстраційної дії за № 425 від 22.04.2016 з якого також досліджена в судовому засіданні, особу ОСОБА_2 встановлено за паспортом НОМЕР_2 , виданим 12.10.1999 Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області. (т. 7 а.с. 94-96).

Надалі, а саме 09.09.2016, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_1 придбав у власність вказану квартиру (т. 1 а.с. 18-19).

Згідно з відповіддю начальника Дніпровського РВ у м. Запоріжжя УДМС в Запорізькій області від 25.04.2017 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортом громадянки України в Дніпровському РВ у м. Запоріжжя УДМС в Запорізькій області не документувалась.

Відповідно до листа начальника відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 23.02.2018, 29.05.2002 ОСОБА_2 отримала паспорт НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв?язку із загальним обміном паспорту. Паспорт виданий на підставі паспорту НОМЕР_3 , виданого Ленінським РВВС в Запорізькій області 14.11.1980 (т. 1 а.с. 203).

Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом листом від 03.09.2018 повідомлено, що 12 квітня 2013 року за реєстровим номером № 2-31 було видано дублікат договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сосіменко Ю.П. 03.11.2004. Даний дублікат був виданий ОСОБА_2 , якою наданий дублікат картки фізичної особи-платника податків ДПІ по Заводському району на ім?я ОСОБА_2 , виданий 29.11.2004, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області 29.05.2002 (т. 3 а.с. 23).

Відповідачка ОСОБА_3 вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2024 у справі № 331/3998/18 засуджена за ч. 4 ст. 358 КК України.

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За положеннями ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до абз 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з положеннями 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

За положеннями статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший частини першої статті 216 ЦК України).

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до абз. 1 статті 638 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 239 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно з положеннями ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Частина 1 ст. 245 ЦК України визначає, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Статтею 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст. 1003 ЦК України).

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначає ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами чч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України)

Враховуючи вищевказані обов?язки сторін, позивач мала довести факт непідписання оспорюваної довіреності або шляхом доведення фізичної неможливості підписати оспорювану довіреність у зв?язку з перебуванням на момент її видачі в іншому місці, на території іншої держави, або довести, що підпис на довіреності належить не їй (є підробленим).

Будь-яких доказів на підтвердження доводів позовної заяви про те, що 2014 року ОСОБА_2 залишила територію України та на момент видачі оспорюваної довіреності не перебувала в Україні, суду не надано.

Щодо доводів сторони позивача про непідписання ОСОБА_7 оспорюваної довіреності суд зазначає таке.

Сторона позивача наполягала на проведенні судової почеркознавчої експертизи, однак достатніх зразків почерку ОСОБА_2 не надала, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не може самостійно прибути до суду, оскільки проживає у російській федерації.

Задля можливості проведення цієї експертизи сторона позивача заявляла клопотання про направлення доручення Наро-Фомінському міському суду Московської області російської федерації про відібрання зразків підпису ОСОБА_2 .

Судом 08.07.2021 постановлено відповідну ухвалу, надано відповідне доручення. Однак 20.08.2021 до суду від Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшло повідомлення про повернення доручення для належного для належного оформлення, у тому числі для здійснення засвідченого перекладу документів на російську мову.

Судом призначено підготовче судове засідання 17.09.2021 для вирішення питання про здійснення перекладу. Представник позивача надав заяву, в якій зазначив, що сторона позивача згодна запропонувати кандидатуру перекладача, оплатити його послуги в порядку ст. 139 КПК України, однак у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв. У подальшому будь-яких дій, направлених на переклад судового доручення не вчиняв.

Після початку повномасштабної збройної агресії рф проти України представник позивача просив застосувати правила Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 р. (набула чинності для України і рф 01.12.2001) та Конвенцію про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18.03.1970 р. (набула чинності для України 21.07.2001 р., для рф 12.02.2001).

Згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан, який діє дотепер.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

За зверненням Мін`юсту Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією Росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.

Відповідно до Закону України від 01.12.2022 (набрав чинності 23.12.2022) «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року» преамбули: 1. Керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України», зупинити у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 року і ратифікованого Законом України від 3.03.1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст.162).Керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України», вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 року і ратифікованого Законом України від 3.03.1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

Згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами Російської Федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.

Крім того, відповідно до повідомлення, розміщеного 25.02.2022 на офіційному вебсайті Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку росії та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з поштою росії та Білорусі, посилки та перекази в ці країни не приймаються.

Разом з тим, відповідно до правил ч.ч.1, 2 ст. 498 ЦПК України у випадку, якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому Цивільним процесуальним Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Статтею 2 Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18 березня 1970 року, учасниками якої є, у тому числі, Україна та російська федерація, до якої Україна приєдналася на підставі Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2051-ІІІ, що Договірна Держава призначає Центральний Орган, який зобов`язується отримувати судові доручення, що надходять від судових органів іншої Договірної Держави, і передавати органу, компетентному їх виконати. Кожна Держава організовує Центральний Орган згідно із своїм правом. Доручення надсилаються Центральному Органу Держави виконання без посередництва будь-якого іншого органу цієї держави.

Статтями 2, 3 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року, до якої України приєдналася на підставі Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2052-ІІІ, передбачено, що кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6. Кожна Держава організовує Центральний Орган згідно із своїм правом. Орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей.

Розділом VII Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, роз`яснено особливості виконання Конвенції про отримання доказів, а саме: згідно з пунктом 7.3 цієї Інструкції доручення суду України на підставі Конвенції про отримання доказів надсилається через Мін`юст, який переправляє його центральному органу, визначеному відповідною державою відповідно до статті 2 Конвенції.

Водночас, з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, будь-яке листування поштовим зв`язком наразі не здійснюється, дипломатичні стосунки з рф розірвано, це стосується співробітництва з установами юстиції російської федерації і білорусі на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах та у галузі міжнародного приватного права.

Зокрема, відповідно до повідомлення, розміщеного 25.02.2022 на офіційному вебсайті Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку рф та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з Поштою росії та білорусі; посилки та перекази в ці країни не приймаються.

Крім того, Міністерство закордонних справи України 24.02.2022 нотифікувало МЗС рф про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією від 14.02.1992.

Отже, вирішення питання щодо направлення до російської федерації доручення про надання правової допомоги до компетентного органу рф на підставі Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 або Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 18.03.1970 не є можливим.

Аналогічні мотиви були приведені судом в ухвалі від 29.06.2023, якою відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про надіслання компетентному органу російської федерації судового доручення про отримання зразків підпису ОСОБА_2 та роз`яснено позивачці, як громадянці України, про можливість перетину державного кордону із посиланням на відомості, що розміщені на офіційному вебсайті Державної прикордонної служби України (натепер гіперпосилання не приводить до цієї веб-сторінки).

Отже, судом на час розгляду справи не встановлено існування об`єктивних обставин, на які посилається представник позивача, які б вказували на неможливість прибуття ініціатора судового провадження до зали судових засідань для надання зразків підпису і, відповідно, доведення своєї позиції по справі, та свідчили про необхідність надання судового доручення органу судової влади країни-агресора. Водночас неможливість виконання цього доручення зберігається і дотепер.

За повідомленням директора Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12.06.2024, наданих судом матеріалів недостатньо для проведення експертизи, крім того якого оплата позивачем за виставленим рахунком для попередньої оплати проведення експертизи не була здійснена, тому експертна установа повідомила про неможливість надання висновку судового експерта у цій справі.

Також суд факультативно враховує, що судову повістку із викликом у підготовче судове засідання позивач ОСОБА_2 отримала особисто 29.03.2021, що підтверджується змістом повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 5 а.с. 162).

Отже, без сумніву, позивачка за весь час з 02 лютого 2017 року (день звернення до суду із позовом) мала можливість як надати експериментальні зразки підпису та почерку, так і в достатній кількості документи, які б містили вільні та умовно-вільні зразки її підпису та почерку для проведення почеркознавчої експертизи.

Як наголошує ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином сторона позивача не довела того, що підпис на оспорюваній довіреності не належить ОСОБА_2 .

Письмові пояснення відповідача ОСОБА_3 , враховуючи, що пояснення надані суду саме стороною позивача, а також відомості про судимість ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 358 КК України за фактом використання завідомо підробленого паспорту громадянки України з метою отримання довіреності та її подальшої використання для вчинення правочину купівлі-продажу майна щодо іншої потерпілої та іншого об`єкту нерухомості, суд уважає недостатніми доказами для висновку, що позивачка ОСОБА_2 не підписувала оспорювану довіреність у цій справі.

Суд також враховує непослідовність тверджень позивача щодо обставин подій, які стосуються місця перебування правовстановлюючих документів та дій позивача щодо цих документів, на які посилаються опоненти позивача.

Так, в тексті позовної заяви, поданої до суду 07.02.2017 позивач нічого не вказувала про місце знаходження правовстановлюючих документів на квартиру, як і не зазначала про втрату оригіналу договору купівлі-продажу. При цьому представник позивача ОСОБА_5 в позовній заяві наголошував на тому, що договір купівлі-продажу від 10.05.2016 був укладений з наданням дублікату договору від 03.11.2004, що на думку позивача, було частиною зловмисної змови відповідачів.

Однак, після постановлення в ході першого судового розгляду справи судом ухвали від 26.07.2018 про витребування у ОСОБА_2 оригіналів договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2004 та технічного паспорту на квартиру представником позивача 14.09.2018 письмово повідомив суд про неможливість надання оригіналів цих документів.

Обґрунтовує неможливість подання таких документів тим, що оригінал договору був загублений, а замість нього у ОСОБА_2 був дублікат технічного паспорту на квартиру, витяг з права власності на дану квартиру, що зберігався у сина позивача ОСОБА_8 . При цьому 28.04.2014 здійснено злом офісу 48 по АДРЕСА_2 , власником якого є син позивачки, внаслідок чого разом з іншими документами та цінностями були викрадені й вказані дублікат технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 та витяг з права власності на дану квартиру (т. 3 а.с. 26).

На підтвердження чого представником ОСОБА_2 була надана довідка слідчого СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП України в Запорізькій області від 13.09.2018 , з якої слідує, що 28.04.2014 до Орджонікідзевського РВ надійшла заява про те, що невстановлена особа за адресою: АДРЕСА_2 , проникнувши до приміщення ТОВ «Аржесталь» викрала майно та документи, серед яких були дублікат технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , витяг з право власності на дану квартиру, договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 (т. 3 а.с. 27).

Однак, зазначена довідка суперечить твердженням сторони позивача, про те, що ОСОБА_2 оригінал договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2004 втратила, а замість нього ще у 2013 році отримала дублікат договору.

Крім того, твердження позивача ОСОБА_2 , викладені в позовній заяві, про те, що вона за фактом шахрайського заволодіння її квартирою звернулась до правоохоронних органів, спростовані довідкою слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 30.05.2019, згідно із якою за даними ІПС «Армор» та ЄДРДР, ОСОБА_2 до Шевченківського чи інших відділень Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області з усними заявами або повідомленнями щодо незаконного заволодіння або привласнення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , не зверталась (т. 2 а.с. 117).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає недоведеними ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Сторонами суду не надавались документи щодо судових витрат та не заявлялось про їх розподіл, у зв?язку з чим судом це питання не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Георгій Миколайович, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллалова Валентина Миколаївна, про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння залишити без задоволення.

Відомості про учасників справи, передбачені п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідачі:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору:

приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Георгій Миколайович, АДРЕСА_7 .

приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна, АДРЕСА_8 .

приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллалова Валентина Миколаївна, м. Дніпро, вул. Чернишевського, 11а. офіс 37.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.С. Боєв

28.04.25