Провадження № 22-ц/802/489/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» адвоката Бачинського Остапа Михайловича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

18.12.2024 року позивач ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов мотивує тим, що 30.11.2020 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1299746, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 7000 грн, які зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ними. 22.02.2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «СірокоФінанс» укладено Договір факторингу № 015-220221, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1299746 від 30.11.2020 року. У свою чергу, 21.08.2024 року на підставі Договору факторингу № 20240821/1, укладеного між ТзОВ «СірокоФінанс» та ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф», позивач набув права майнової вимоги за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1299746 від 30.11.2020 року, розмір заборгованості позичальника за яким станом на 13.12.2024 року становить 28707, 99 грн з яких: 7000 грн заборгованість по тілу кредиту, 18354 грн заборгованість по відсотках та 3353, 99 грн інфляційні втрати. Всупереч умовам кредитного договору відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Враховуючи наведене просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» суму заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1299746 від 30.11.2020 року в розмірі 28707,99 грн, а також понесені судові витрати по справі з яких: 2422,40 грн судового збору та 7000 грн витрат на правничу допомогу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» суму заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1299746 від 30.11.2020 року в розмірі 28707 (двадцять вісім тисяч сімсот сім) грн. 99 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» судові витрати по справі, а саме: 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» адвокат Бачинський О. М. подав апеляційну скаргу, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить в цій частині рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 коп., а також стягнути судові витрати в ході апеляційного розгляду справи, що складаються із витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в частині вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частини 2 статті 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Для з`ясування відповідності витрат передбачених законодавством критеріям необхідно оцінювати надані стороною докази, які підтверджують понесення таких витрат.

У своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС у постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги №241213-2Ш від 13.12.2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». та адвокатом Дзундзою О. В., встановлено, що позивач у справі уклав договір з адвокатом з метою захисту прав та інтересів позивача, вартість послуг адвоката становить 7000 грн, а також орієнтовний розрахунок судових витрат, поданий на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України (а.с. 57-60).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції на підставі ст. 137, 141 ЦПК України виходив з того, що в ході розгляду справи не було надано акту виконаних робіт з надання правничої допомоги, хоча складення такого прямо передбачено розділом 4 Договору про надання правової допомоги № 241213-2Ш від 13.12.2024 року.

При цьому з матеріалів справи убачається, що у встановлений цивільно-процесуальним законодавством строк стороною позивача не було подано до суду жодних доказів на підтвердження витрат, понесених на надання правничої допомоги, а тому будь-які правові підстави для їх компенсації за рахунок відповідача відсутні.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи та нормам процесуального права.

На підставі наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції мав достатньо підстав для відмови у задоволенні вимоги про стягнення витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» адвоката Бачинського Остапа Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді