Справа № 535/293/25
Провадження № 2/535/264/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року селище Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Шолудько А.В., з участю секретаря судового засідання Плотник І.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №535/293/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

31.03.2025 директор ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Гедзь О.В. подала до Котелевського районного суду Полтавської області через систему «Електронний суд» позовну заяву ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №1344623 від 16.04.2021 в сумі 13552,00 грн. Позов заявлено з підстав порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасного повернення позики, відсотків у повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 02.04.2025 провадження у справі №535/293/25 за позовом ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.68-69).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.75-77). У позовній заяві представник позивача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку, та не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення у справі (зворот а.с.3).

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.78-79), про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд вирішив можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у справі доказів.

З матеріалів справи, наявних у ній доказів, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 16.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №1344623 (зворот а.с.14), в електронній формі шляхом накладення електронного підпису з одноразовим електронним ідентифікатором. Сума позики: 4000,00 грн, строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (фіксована), знижена процентна ставка 0,01%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день, 2,70 %. Орієнтовна вартість позики 4012,00 грн. Відповідно до довідки про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 , ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора:UhIBUOPC44) (зворот а.с.26).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» є фінансовою установою, що здійснює переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків (а.с.29).

Відповідно до довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» №КД-000016866/ТНПП від 10.03.2025 та копії платіжної інструкції, 16.04.2021 було зараховано на картковий рахунок ОСОБА_1 , НОМЕР_1 кошти в сумі 4000,00 грн (зворот а.с.27, 28, 81-87).

26.10.2021 згідно з умовами договору факторингу №2610, ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступило право вимоги за договором позики №1344623 від 16.04.2021 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», яке набуло право вимоги до відповідача (зворот а.с.29, 30-37). Відповідно до копії реєстру прав вимог № 2 від 26.10.2021 до цього договору (а.с.38-40), заборгованість ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу становить 4000,00 грн (а.с.38).

03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» укладено договір факторингу № 030423-ФК (а.с.41-48), відповідно до умов якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором позики №1344623 від 16.04.2021. Відповідно до копії реєстру заборгованості від 03.04.2023 до цього договору (а.с.41-49), заборгованість ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу становить 4000,00 грн (а.с.50).

Згідно із розрахунком суми заборгованості ОСОБА_1 за договором позики №1344623 від 16.04.2021 за період з 16.04.2021 по 25.03.2025, вбачається, що відсотки за користування позиковими коштами нараховувалися позичальнику у період з 16.04.2021 по 25.03.2025 за ставкою 1,99 % в день. Заборгованість за тілом позики становить 4000,00 грн, за нарахованими та несплаченими процентами 9552,00 грн, загальна сума 13552,00 грн (а.с.6-8).

Позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за договором позики №1344623 від 16.04.2021 в розмірі 13552,00 грн, з яких: 4000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9552,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ч. ч. 1-2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

На підставі ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).

Судом встановлено і це не оспорюється сторонами, що позивач отримав право вимоги до відповідача за договором позики №1344623 від 16.04.2021.

Не заперечується сторонами також і те, що кошти за цим договором у сумі 4000,00 грн відповідачем були отримані й на час звернення позивача до суду ні позивачу, ні первісному позикодавцю не повернуті.

Як встановлено судом, за умовами вказаного договору відповідач 16.04.2021 отримав 4000,00 грн коштів на умовах повернення позики в кінці строку, строк дії договору 30 днів, тобто до 16.05.2021.

Згідно з п.1 Договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики.

За користування позикою нарахування процентів за користування нею здійснюється за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості за базовою фіксованою процентною ставкою 1,99 % за кожний день користування ним або за зниженою процентною ставкою 0,01 % в день. Орієнтовна загальна вартість позики, вказана у договорі позики становить 4012,00 грн.

Відповідно до п.5 вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Згідно з п. 17 Договору позики, інші умови цього правочину регулюються Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною Договору.

На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Отже, первісний позикодавець ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відповідно до статті 1048 ЦК України мав право нараховувати відсотки за користування позикою виключно у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави для їх нараховування. Про застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем у цих правовідносинах не було заявлено.

Як встановлено судом, між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачкою 16.04.2021 укладено договір позики №1344623, згідно з яким розмір позики становить 4000,00 грн.

Також, згідно з п. 2 зазначеного Договору, строк кредиту становить 30 днів, тобто до 16.05.2021. Процентна ставка (базова) фіксована становить 1,99 % в день. Пунктом 3 Договору передбачено, що проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.

Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, окрім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором.

Враховуючи вищенаведене, суд, здійснивши власні розрахунки, доходить висновку, що з відповідача підлягають стягненню 4000,00 грн суми позики, які відповідачем позивачу не повернуті, та 2388,00 грн відсотків за користування нею, які розраховані так: 4000 х 1,99 % х 30 = 2388,00 грн.

Відповідно до п. 9.7 Правил надання грошових коштів у позику (а.с.22), якщо під час дії особливих умов виконання договору позики, встановлених для позичальника в рамках програми лояльності, позичальник порушить взяті на себе зобов`язання за договором позики, такі особливі умови виконання договору позики втрачають силу, а нараховані згідно умов договору позики проценти підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою, розмір якої зазначається у договорі позики та оплаті позичальником у повному обсязі на загальних умовах за весь період дії договору позики і незалежно від запропонованих особливих умов програми лояльності.

За таких умов, первісним позикодавцем, на переконання суду, правомірно було нараховано відсотки за користування коштами позичальнику ОСОБА_1 , оскільки станом на дату закінчення строку дії договору вона свої зобов`язання за договором повністю не виконав, погашення заборгованості за тілом позики 4000,00 грн не здійснив.

Так, Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, договір позики від 07.06.2021 укладений між відповідачем та первісним позикодавцем у електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та не заперечується сторонами.

Так, з матеріалів справи також вбачається, що цей договір містить електронний підпис відповідачки із одноразовим ідентифікатором, який було надано їй для підписання договору.

У вищевказаному договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту. Правила надання грошових коштів у позику є невід`ємною частиною цього договору, посилання на них та на ознайомлення із ними позичальника міститься у тексті договору, а отже презюмується, що позичальник, підписуючи договір позики, погодився із ними та вивчив їх. Крім того, процентні ставки за цим договором позики, що підлягають застосуванню, прописані безпосередньо у його тексті.

Умови Договору позики є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами.

Отже, наведене свідчить, що відповідачка ознайомилася і погодилася з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Будь-яких заперечень щодо факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, ОСОБА_1 суду не надано.

Відтак, суд доходить висновку про те, що договір позики від 07.06.2021 є укладеним та позичальник ознайомлений з його умовами.

Ураховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини з первісним позикодавцем, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, натомість, він погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши договір позики, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання коштів у позику саме на умовах, що визначені договором та Правилами.

Вказані умови договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності».

Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами до матеріалів справи, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, дійшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики №1344623 від 16.04.2021, яка становить 6388, 00 грн та складається із: 4000,00 грн заборгованості за тілом позики та 2388,00 грн заборгованості за відсотками за період строку дії договору. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження обґрунтованості витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді, представник позивача додав договір №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 (а.с.51-54); ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1149961 від 01.11.2024 (а.с.58); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2099 від 03.04.2018 (зворот а.с.58); довіреність у порядку передоручення від 12.12.2024 (а.с.59); акт приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 (а.с.55); витяг з Акту №6-П приймання-передачі правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024, від 27.01.2025 відповідно до якого, виконавець підготував позовну заяву про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 : вивчення наявних у Клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів по малозначних справ для формування позовної заяви 500,00 грн; підготовка/складання позовної заяви до боржника за договором позики у малозначній справі 3000,00 грн; платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №579932273.1 від 27.01.2025 про оплату згідно акту №6-П приймання наданої правничої допомоги від 18.12.2024 за Договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 (зворот а.с.57).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» необхідно стягти судові витрати по сплаті судового бору в розмірі 1141,75 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1648,50 грн, а всього 2790,25 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 264 ЦПК України, ст. ст. 512, 516, 526, 527, 611, 626, 634, 1046 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за договором позики №1344623 від 16.04.2021, яка становить 6388, 00 грн та складається із: 4000,00 грн заборгованості за тілом позики та 2388,00 грн заборгованості за відсотками.

В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 2790,25 грн (дві тисячі сімсот дев`яносто грн 25 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», адреса: вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, м. Ірпінь, Київська область; .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне рішення суду складене 28.04.2025.

Суддя А.В. Шолудько