Справа №203/1818/19
Провадження №2/0203/10/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Гапоновій К.В.,

з участю:

-представника позивача

за первісним позовом ОСОБА_1 ;

-представниці позивачки

за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , треті особи комунальне підприємство «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Васильєва Ярослава Олександрівна, ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

1. 21 травня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди. Заявлений позов обґрунтовано тим, що 31.10.2018 між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач за 494 120,01 грн. придбав квартиру АДРЕСА_1 . Після придбання квартири позивач зробив у ній капітальний ремонт вартістю 182 113,00 грн. Між тим, уселитися у квартиру позивач не зміг, оскільки дізнався про те, що у ній вже мешкає ОСОБА_10 , яка зареєстрована там від 1978 року та приватизувала її. У зв`язку із вказаними обставинами розслідується кримінальне провадження. Після цього ОСОБА_4 від спілкування з позивачем ухилився. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла. Спадщину після її смерті прийняла ОСОБА_5 . Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням неодноразових уточнень) про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 31.10.2018, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів з ОСОБА_4 коштів, переданих за вказаним договором у сумі 773 076,62 грн (з урахуванням інфляційних втрат), відшкодування витрат, пов`язаних з нотаріальними послугами у подвійному розмірі загальною сумою 23 348,19 грн (з урахуванням інфляційних втрат), відшкодування витрат, пов`язаних з послугами рієлтора у подвійному розмірі в сумі 105 738,71 грн (з урахуванням інфляційних втрат), відшкодування витрат з поліпшенням квартири у подвійному розмірі в сумі 569 850,65 грн (з урахуванням інфляційних втрат), відшкодування моральної шкоди в сумі 78 277,62 грн (з урахуванням інфляційних втрат), стягнення з ОСОБА_5 коштів, сплачених за поліпшення квартири в сумі 284 925,32 грн (з урахуванням інфляційних втрат), відшкодування судових витрат (т. 1 а.с.а.с. 2 9, 149, т. 2 а.с.а.с. 1 9, т. 3 а.с.а.с. 79 88, т. 4 а.с.а.с. 148 151, 174 184).

2. 12 червня 2019 року суд за заявою позивача за первісним позовом постановив ухвалу, якою заборонив органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, вчиняти будь-які дії щодо внесення змін (вчинення реєстраційних дій) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірної квартири(т. 1 а.с. 69).

3. 24 червня 2019 року ОСОБА_10 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , треті особи КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Васильєва Я.О., ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору дарування, скасування запису про державну реєстрацію права, витребування майна з чужого незаконного володіння. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що спірна квартира була приватизована нею 16.03.1994. Від травня 2013 року по травень 2019 року позивачка періодично була відсутня у зв`язку з тим, що відвідувала дочку у Сполучених Штатах Америки. У грудні 2017 року сусіди повідомили позивачку про те, що у квартирі мешкають незнайомі люди, які вважають її своєю власністю. Згодом позивачка дізналася про те, що 15.06.2010 вона за нотаріально посвідченим договором начебто подарувала квартиру ОСОБА_8 . Насправді про існування вказаного договору позивачка ніколи не знала. 13.10.2017 ОСОБА_8 , розуміючи протиправність своїх дій, продав спірну квартиру ОСОБА_9 , яка у свою чергу 18.12.2017 продала її ОСОБА_4 31.10.2018 останній уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_3 . Викладене стало причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування від 15.06.2010, скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3 , витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 спірної квартири (т. 1 а.с.а.с. 76 80).

4. 23 вересня 2019 року суд своєю ухвалою прийняв позов ОСОБА_10 до спільного розгляду з позовом ОСОБА_3 .

5. 8 січня 2020 року і 27.07.2024 (після отримання уточненого позову ОСОБА_3 ) ОСОБА_10 подала до суду відзив на первісний позов, у якому, серед іншого, зазначила, що ОСОБА_3 незаконно просить суд відшкодувати йому витрати з поліпшення майна і за рахунок продавця ( ОСОБА_4 ), і за її рахунок. При цьому, ОСОБА_10 як власниця квартира не давала своєї згоди на проведення ремонту, отже така вимога є безпідставною. Крім того, ОСОБА_3 протиправно розпорядився майном ОСОБА_10 , яке знаходилось у її квартирі, і воно було остаточно втрачене (т. 2 а.с.а.с. 242 244, т. 4 а.с.а.с. 196 199).

6. 14 лютого 2020 року ОСОБА_4 подав до суду відзив на первісний позов, у якому, серед іншого, зазначив, що ОСОБА_3 не доводить суду належними та допустимими доказами той факт, що його було введено в оману при укладенні договору купівлі-продажу. По суті весь його позов побудовано на припущеннях. Крім того, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем (визнання договору недійсним, застосування реституції), є неналежним, оскільки його задоволення порушить права ОСОБА_4 як добросовісного набувача квартири (т. 3 а.с.а.с. 169 175).

7. 20 лютого 2020 року суд своєю ухвалою призначив у справі комплексну судову експертизу, на вирішення якої поставив такі питання (т. 3 а.с.а.с. 188, 189):

-чи містять матеріали справи первинні документи, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджують факти придбання та використання матеріалів (іншого майна) для здійснення капітального ремонту спірної квартири?;

-які види (з визначенням об`єму) будівельних робіт згідно з первинними документами були виконані при капітальному ремонті спірної квартири?;

-якою є вартість фактично виконаних робіт з капітального ремонту спірної квартири згідно з первинними документами?;

-чи відповідають виконані роботи з капітального ремонту спірної квартири документації, що міститься у матеріалах справи (чи виконані відповідні роботи, чи використані відповідні матеріали з визначенням обсягу)?;

-чи можливо дійти висновку про те, що будівельні матеріали та інші речі, придбання яких підтверджується матеріалами справи, могли бути використані для ремонту іншої нерухомості?

7. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла (т. 4 а.с.а.с. 89 93).

8. Ухвалою суду від 18.04.2024 до участі у справі в якості співвідповідачки за первісним позовом було допущено спадкоємицю (дочку) ОСОБА_10 ОСОБА_5 (т. 4 а.с.а.с. 112, 136).

9. 5 червня 2024 року суд своєю ухвалою замінив позивачку за зустрічним позовом її спадкоємицею ОСОБА_5 (т. 4 а.с. 141-звор.).

10. 13 липня 2024 року ОСОБА_5 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , треті особи КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Васильєва Я.О., ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування моральної шкоди. Заявлені вимоги додатково обґрунтовано тим, що позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_10 , проте їй було відмовлено. Позивачка просить визнати недійсним договір дарування від 15.06.2010, визнати за нею право власності на спірну квартиру у порядку спадкування за законом, витребувати її з незаконного володіння ОСОБА_3 , зобов`язавши його звільнити квартиру від його особистих речей, стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 1 000 000,00 грн, а також відшкодувати судові витрати (т. 4 а.с.а.с. 205 213, 240).

11. 1 жовтня 2024 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (т. 5 а.с. 32).

12. У судовому засіданні представник ОСОБА_3 підтримав первісний позов в останній редакції, заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог, пояснивши, що 31.10.2018 між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач за 494 120,01 грн. придбав квартиру АДРЕСА_1 . Після придбання квартири позивач зробив у ній капітальний ремонт вартістю 182 113,00 грн. Між тим, уселитися у квартиру позивач не зміг, оскільки дізнався про те, що у ній вже мешкає ОСОБА_10 , яка зареєстрована там від 1978 року та приватизувала її. У зв`язку із вказаними обставинами розслідується кримінальне провадження. Після цього ОСОБА_4 від спілкування з позивачем ухилився.

13. Представниця ОСОБА_5 у суді підтримала зустрічний позов в останній редакції, заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог, пояснивши, що спірна квартира була приватизована її матір`ю 16.03.1994. Від травня 2013 року по травень 2019 року матір позивачки періодично була відсутня у зв`язку з тим, що відвідувала позивачку у Сполучених Штатах Америки. У грудні 2017 року сусіди повідомили ОСОБА_10 про те, що у квартирі мешкають незнайомі люди, які вважають її своєю власністю. Згодом остання дізналася про те, що 15.06.2010 вона за нотаріально посвідченим договором начебто подарувала квартиру ОСОБА_8 . Насправді про існування вказаного договору вона ніколи не знала. 13.10.2017 ОСОБА_8 , розуміючи протиправність своїх дій, продав спірну квартиру ОСОБА_9 , яка у свою чергу 18.12.2017 продала її ОСОБА_4 31.10.2018 останній уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_3 . Після смерті матері позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте їй було відмовлено.

14. Представник ОСОБА_4 у суді проти задоволення заявлених у справі позовів заперечував, пояснивши, що ОСОБА_3 не довів суду належними та допустимими доказами той факт, що його було введено в оману при укладенні договору купівлі-продажу. По суті весь його позов побудовано на припущеннях. Крім того, спосіб захисту порушеного права, обраний ОСОБА_3 (визнання договору недійсним, застосування реституції), є неналежним, оскільки його задоволення порушить права ОСОБА_4 як добросовісного набувача квартири.

15. ОСОБА_7 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Васильєва Я.О. до суду не з`явилися, звернувшись із заявами про розгляд справи за їх відсутності (т. 1 а.с.а.с. 205, 206, т. 4 а.с.а.с. 40, 41, 52).

16. ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , представник КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області, ОСОБА_9 до суду також неодноразово не з`являлися, були повідомлені належним чином.

17. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позови підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

18. Судом встановлено, що ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності від 14.03.1994, виданого Виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів, належала квартира АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 зареєстрована у квартирі від 25.05.1978 (т. 1 а.с.а.с. 21, 81, 89, 90).

19. 12 вересня 2017 року державним реєстратором КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_8 . Згідно з внесеним записом право власності виникло на підставі договору дарування від 15.06.2010, укладеного між ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. (номер у реєстрі 556) (т. 1 а.с. 137).

20. 13 жовтня 2017 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу, за яким остання придбала у ОСОБА_8 спірну квартиру. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. (номер у реєстрі 2318) (т. 1 а.с. 136-звор.).

21. 18 грудня 2017 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким останній придбав у ОСОБА_9 спірну квартиру. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. (номер у реєстрі 2740) (т. 1 а.с. 136-звор., т. 2 а.с.а.с. 215 218).

22. 31 жовтня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким останній за 494 120,01 грн придбав у ОСОБА_4 спірну квартиру. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Васильєвою Я.О. (номер у реєстрі 861). При цьому продавцем нотаріусу була надана довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26.10.2018, згідно з якою у квартирі не була зареєстрована жодна особа (т. 1 а.с.а.с. 10 15, 136).

23. 14 квітня 2023 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» на виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2020 було складено висновок експертів №6784/11304 за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та економічної експертизи, згідно з якою (т. 4 а.с.а.с. 4 32):

- у наданих на дослідження матеріалах справи знаходяться первинні документи, згідно з якими загальна вартість придбаних товарів становить 54 386,48 грн;

- вартість фактично виконаних робіт з капітального ремонту спірної квартири згідно з первинними документами становить 181 375,00 грн;

- виконані роботи з капітального ремонту спірної квартири відповідають документації, що міститься у матеріалах справи.

24. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла (т. 4 а.с.а.с. 89 93).

25. 17 лютого 2024 року дочка ОСОБА_10 ОСОБА_5 , звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері за законом (т. 4 а.с. 114-звор.).

26. 26 червня 2024 року постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Гаврюшенко В.П. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері (т. 4 а.с. 215).

27. Розв`язуючи заявлений у справі зустрічний позов, суд виходить з такого.

27.1. Відповідно до частини 1 статті 717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

27.2. За своєю юридичною природою договір дарування є одностороннім (здебільшого) безоплатним правочином, для якого за загальним правилом властива наявність волі на його укладення власника майна, що відчужується.

27.3. Згідно з частиною 2 статті 719 ЦК договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

27.4. За правилами, встановленими частиною 1 статті 219 ЦК у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

27.5. Крім того, частиною 1 статті 220 ЦК визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

27.6. За приписами абзацу першого частини 2 статті 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

27.7. Судом встановлено, що договір дарування від 15.06.2010, за яким ОСОБА_10 начебто подарувала спірну квартиру ОСОБА_8 нотаріально посвідчений не був, про що свідчить лист Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 27.05.2019 №510/01-21, згідно з яким 15.06.2010 за реєстровим №556 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. була вчинена інші нотаріальна дія і відносно іншої особи, а сам договір був сфальшований (т. 1 а.с. 135).

27.8. Факт фальшування договору додатково підтверджується висновком експерта від 20.09.2019 №3/1.1/700, складеним Дніпропетровським НДЕКЦ МВС у кримінальному провадженні №0001117 (т. 1 а.с.а.с. 224 228).

27.9. Викладене свідчить про нікчемність договору дарування від 15.06.2010, у розумінні частини 1 статті 219, частини 1 статті 220 ЦК.

27.10. Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

27.11. Таким чином, аналізуючи встановлені факти та висновок про нікчемність договору дарування від 15.06.2010, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги про визнання його недійсним.

27.12. Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

27.13. За правилами, встановленими статтею 41 Конституції України, статтею 321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

27.14. Статтею 328 ЦК визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

27.15. За приписами статті 330 ЦК якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК майно не може бути витребуване у нього.

27.16. Відповідно до статті 387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

27.17. Згідно з частиною 4 статті 388 ЦК якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

27.18. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин.

27.19. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

27.20. Віндикаційний позов це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: фізично (має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо); юридично (має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.07.2020 у справі №752/13695/18, провадження №61-6415св19).

27.21. Також відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №466/8649/16-ц, провадження №14-93цс20).

27.22. Згідно з правовими висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), власник з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Також не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації.

27.23. За правилами, встановленими статтями 1216 1218 ЦК, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

27.24. Статтею 1220 ЦК визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

27.25. За приписами статті 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

27.26. Отже, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина 2 статті 1299 ЦК). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно ще до його державної реєстрації, має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього (відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23.01.2013 у справі №6-164цс12, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №754/11747/18).

27.27. Судом встановлено, що ОСОБА_5 як рідна дочка померлої ОСОБА_10 відповідно до статті 1261 ЦК є спадкоємицею за законом першої черги і у встановлені строк та порядку прийняла спадщину, подавши згідно зі статтями 1269, 1270 ЦК до спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини за законом після померлого матері.

27.28. З матеріалів нотаріальної справи також вбачається, що інші особи із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_10 не звертались. Наявність інших спадкоємців за законом та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині з матеріалів спадкової справи не вбачається і під час розгляду справи не встановлено.

27.29. Відповідно до пункту 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №461/12525/15-ц (провадження №14-190цс20), розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/6211/14-ц, провадження №14-235цс18), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо.

27.30. Верховний Суд у постанові від 30.08.2023 у справі №712/9803/20 дійшов висновку про те, що право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

27.31. Ураховуючи викладене, оскільки спірна квартира вибула з володіння її власниці ОСОБА_10 , за її життя поза волею останньої, а також ураховуючи, що позивачці як єдиній спадкоємиці за законом було відмовлено у нотаріальному оформленні права власності на спадкове майно, суд вважає, що визнання за нею права власності на спадкову квартиру та витребування її з незаконного володіння ОСОБА_3 є легітимним та пропорційним заходом, а також належним, ефективним та достатнім способом захисту порушеного права.

27.32. З огляду на це зустрічні позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на спадкову квартиру та витребування її з чужого незаконного володіння (із зобов`язанням ОСОБА_3 звільнити її від особистий речей) підлягають задоволенню.

27.33. Розв`язуючи позовну вимогу про відшкодування ОСОБА_5 моральної шкоди, суд виходить з такого.

27.34. Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

27.35. За правилами, встановленими частиною 1 статті 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

27.36. Частинами 1 4 статті 12 ЦПК визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

27.37. За приписами частин 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

27.38. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено.

27.39. При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципами змагальності та диспозитивності.

27.40. Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК, визначає для сторін ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Такий принцип, зокрема, полягає у покладанні на позивача (його представника) обов`язку з доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Невиконання такого обов`язку несе процесуально негативні наслідки у вигляді настання ризиків, визначених процесуальним законом (закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, повна або часткова відмова у позові тощо).

27.41. Принцип диспозитивності, натомість, має дещо інший юридичний зміст, згідно з яким суд зобов`язаний розглянути справу винятково в межах заявлених позивачем вимог. При цьому позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

27.42. Принцип диспозитивності при розгляді справи та ухваленні у ній рішення процесуально обмежує суд доводами сторони та доказами, наданими на підтвердження таких доводів. При цьому межі самостійно визначених позивачем доводів суд порушувати не має права.

27.43. Судом встановлено, що позивачка за зустрічним позовом, висунувши вимогу про відшкодування їй ОСОБА_8 та ОСОБА_3 моральної шкоди, не зазначила, у якому саме порядку вона просить захистити її право (у солідарному або у конкретно визначених частинах).

27.44. Суд при цьому, керуючись приведеними вище нормами, не вправі самостійно визначати спосіб та порядок стягнення компенсації заподіяної позивачці моральної шкоди.

27.45. З огляду на викладене суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

27.46. У порядку статті 141 ЦПК суд також вважає за необхідне стягнути з відповідачів у рівних частках компенсацію понесених позивачкою судових витрат загальною сумою 28 081,90 грн (по 14 040,95 грн) (т. 1 а.с. 75, т. 5 а.с. 16).

27.47. Розмір витрат на професійну правничу допомогу (20 000,00 грн) суд вважає цілком обґрунтованим, зважаючи на тривалість розгляду справи (6 років), кількість судових засідань (23), складність спірних правовідносин, а також активну участь представниці позивачки у справі.

28. Розв`язуючи заявлений у справі первісний позов, суд виходить з такого.

28.1. Відповідно до статті 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

28.2. За своєю юридичною природою договір купівлі-продажу є двостороннім (взаємним), платним, консенсуальним, каузальним правочином, для якого за загальним правилом властива наявність волі на її укладення власника майна, що відчужується, та його набувача.

28.3. Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

28.4. За правилами, встановленими частинами 1 3 статті 216 ЦК, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

28.5. Статтею 230 ЦК визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

28.6. Обставинами, які мають істотне значення, у розумінні частини 1 статті 229 ЦК, є обман щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

28.7. За приписами абзаців першого, другого пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

28.8. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

28.9. Згідно з пунктом 16 договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2018 сторони своїми підписами підтвердили, що їм було роз`яснено про відповідальність за подані документи, а також правові наслідки у випадку подання недійсних та/або підроблених документів і недостовірної інформації.

28.10. Відповідно до пунктів 5, 10 договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2018 ОСОБА_4 гарантував, що він є повноправним і законним власником квартири, вона не є предметом обтяження, будь-яких прав на квартиру у третіх осіб немає, від ОСОБА_3 не приховано обставин, які мають істотне значення, подані документи відповідають вимогам законодавства, а відомості про нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідають дійсності та поданим документам. При цьому ОСОБА_4 також стверджував, що договір укладається не під впливом обману.

28.11. На підтвердження задекларованих у пунктах 5, 10, 16 договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2018 обставин ОСОБА_4 надав нотаріусу довідку від 26.10.2018 №7134 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, згідно з якою у спірній квартирі на момент видачі довідки не було зареєстровано жодної особи. За змістом довідки її було видано Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур (т. 1 а.с. 15).

28.12. Між тим, судом було встановлено, що довідка від 26.10.2018 №7134 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур не складалася й не видавалася жодній особі, про що свідчить лист Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 28.05.2019 №5/5-94. При цьому згідно із вказаним листом ОСОБА_4 08.06.2018 насправді звертався по таку довідку, проте її не отримав (т. 1 а.с. 60).

28.13. Зазначена обставина свідчить про те, що надана ОСОБА_4 нотаріусу довідка мала характер сфальшованого документа і відповідач про це був абсолютно обізнаним.

28.14. Про обізнаність ОСОБА_4 про існування перешкод для законного відчуження спірної квартири також свідчить той факт, що 28.04.2018 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Суслова Н.Б. в інтересах ОСОБА_4 зверталася до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради із запитом про надання інформації щодо речових прав на спірну квартиру. Про заінтересованість ОСОБА_4 в отриманні запитаних відомостей йдеться у самому запиті, згідно з яким нотаріус просила видати відповідь саме йому (т. 1 а.с. 209).

28.14. 11 травня 2018 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради своїм листом №6391 повідомило нотаріуса про реєстрацію речового права на спірну квартиру за ОСОБА_10 , що додатково підтверджує обізнаність ОСОБА_4 про існування перешкод для законного відчуження спірної квартири (т. 1 а.с.а.с. 210, 211).

28.15. Викладене абсолютно свідчить про існування підстав, визначених статтею 230 ЦК, для визнання договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2018 недійсним.

28.16. Ураховуючи такий висновок суду у цілому є обґрунтованими й матеріальні вимоги ОСОБА_3 , пов`язані із застосуванням наслідків недійсності вказаного правочину, передбачених статтями 216, 230 ЦК.

28.17. Так, згідно з договором купівлі-продажу квартири від 31.10.2018 ОСОБА_3 сплатив за неї 494 120,01 грн, отже з ОСОБА_4 підлягають стягненню грошові кошти в сумі 773 076,62 грн (494 120,01 грн + 278 956,61 грн), де:

- 494 120,01 грн вартість спірної квартири за договором;

- 278 956,61 грн інфляційні втрати, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК, обраховані за період від 28.01.2020 по 09.07.2024.

28.18. Індекс інфляції за вказаний період обрахований шляхом множення індексів інфляції за кожний місяць між собою і дорівнює 1,5.

28.19. Крім того, при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2018, ОСОБА_3 сплатив за нотаріальні послуги 2 471,00 грн, отже з ОСОБА_4 підлягають стягненню грошові кошти в сумі 7 732,02 грн (4 942,00 грн + 2 790,02 грн) (т. 3 а.с. 90), де:

- 4 942,00 грн подвійна вартість нотаріальних послуг;

- 2 790,02 грн інфляційні втрати, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК, обраховані за період від 28.01.2020 по 09.07.2024 (пункт 28.18).

28.20. При укладенні договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2018, ОСОБА_3 сплатив збір до Пенсійного фонду України загальною сумою 4 990,62 грн, отже з ОСОБА_4 підлягають стягненню грошові кошти в сумі 9 981,24 грн (4 990,62 грн + 5 634,93 грн) (т. 3 а.с. 89), де:

- 4 990,62 грн подвійна сума збору до Пенсійного фонду України;

- 5 634,93 грн інфляційні втрати, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК, обраховані за період від 28.01.2020 по 09.07.2024 (пункт 28.18).

28.21. Крім того, спірну квартиру було придбано ОСОБА_3 внаслідок укладення ним договору про обслуговування покупця нерухомості від 13.10.2018 №1. При цьому за послуги рієлтора ним було сплачено грошові кошти в сумі 1 200,00 доларів США, отже з ОСОБА_4 підлягає компенсація вказаних витрат у сумі 67 162,84 грн, обрахована нижче (т. 1 а.с.а.с. 19, 20).

1 200,00 х 27,984519 = 67 162,84, де:

-1 200,00 вартість послуг рієлтора у доларах США;

-27,984519 офіційний курс долара США до української гривні станом на 13.10.2018.

28.22. При цьому суд вважає за необхідне відмовити позивачеві у стягненні зазначеної заборгованості з урахуванням індексу інфляції, оскільки останній поніс такі витрати в іноземній валюті.

28.23. Суд також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію понесених останнім витрат з проведення капітального ремонту спірної квартири в сумі 569 850,65 грн (364 226,00 грн + 205 624,65 грн) (т. 1 а.с.а.с. 25 47, 157 170), де:

- 364 226,00 грн подвійна сума витрат з проведення ремонту;

- 205 624,65 грн інфляційні втрати, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК, обраховані за період від 28.01.2020 по 09.07.2024 (пункт 28.18).

28.24. Відповідно до статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

28.25. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

28.26. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

28.27. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, при наявності її вини.

28.28. За правилами, встановленими частиною 2 статті 230 ЦК, сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

28.29. Ураховуючи положення приведених норм, надані позивачем докази в їх сукупності, суд вбачає наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями ОСОБА_4 , що полягають в обмані позивача, та наслідками, що настали у зв`язку з таким обманом у вигляді душевних страждань, яких останній зазнав через протиправну поведінку щодо нього ОСОБА_4 .

28.30. При цьому суд критично ставиться до доводів представника ОСОБА_4 щодо недоведення позивачем заподіяння йому, у тому числі моральної шкоди.

28.31. Так, стала практика Європейського суду з прав людини, рішення якого є невід`ємною частиною національного законодавства (джерелом права), свідчить про те, що інститут відшкодування немайнової шкоди зазнає трансформації, у якій йому стала властива певна презумпція.

28.32. Саме по собі визнання факту порушення права не є й не може слугувати достатньою сатисфакцією, оскільки в результаті такого порушення особа зазнає певної моральної шкоди («Ромашов проти України» від 27.07.2004).

28.33. Відтак, зважаючи на встановлення судом протиправності дій ОСОБА_4 , суд, з огляду на викладене вище, доходить висновку про безумовну доведеність факту заподіяння позивачеві моральної шкоди.

28.34. Беручи до уваги положення приведених норм та співвідношуючи їх із встановленими фактами, ураховуючи ступінь, тривалість та глибину моральних страждань, суд вважає, що позов у цій частині підлягає частковому задоволенню у сумі 50 000,00 грн. Суд при цьому зважає на помірність заявленої вимоги та значний розмір шкоди, заподіяної позивачеві.

28.35. Суд вважає за необхідне відмовити позивачеві у задоволенні вимоги про стягнення компенсації заподіяної моральної шкоди, оскільки правила частини 2 статті 625 ЦК до таких правовідносин не застосовуються.

28.36. Розв`язуючи первісний позов у частині стягнення з ОСОБА_5 компенсації витрат з поліпшення спірного житла, суд виходить з такого.

28.37. Частиною 1 статті 2 ЦПК визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

28.38. За приписами частини 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

28.39. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

28.40. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено.

28.41. При цьому такий захист забезпечується судом винятково в разі, якщо він встановить, що права, свободи чи інтереси особи, що звернулася до суду, порушені.

28.42. Між тим, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того факту, що саме внаслідок винних дій або бездіяльності ОСОБА_5 він поніс такі витрати.

28.43. Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні такої вимоги.

28.44. Суд при цьому звертає увагу позивача за первісним позовом на те, що його вимога про відшкодування витрат з поліпшення житла вже задоволена за рахунок ОСОБА_4 .

28.45. У порядку статті 141 ЦПК суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію понесених останнім судових витрат загальною сумою 21 539,94 грн (т. 1 а.с.а.с. 59, 152, 179, т. 2 а.с.а.с. 10, 157).

28.46. Підстав для покладення на ОСОБА_5 обов`язку відшкодувати ці витрати суд не знаходить, оскільки під час розгляду справи фактів, які б свідчили про порушення нею прав позивача за первісним позовом, встановлено не було.

28.47. Підстав для відшкодування позивачеві його витрат з виготовлення технічного паспорту суд також не знаходить, оскільки такі витрати не відносяться до категорії судових.

29. Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 209 211, 213, 228, 229, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 (громадянка Сполучених Штатів Америки; АДРЕСА_4 ), треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 31 жовтня 2018 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Васильєвою Ярославою Олександрівною, зареєстрований у реєстрі за №861.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти, сплачені за договором купівлі-продажу квартири від 31 жовтня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Васильєвою Ярославою Олександрівною, зареєстрованим у реєстрі за №861, у сумі 494 120,01 гривень, компенсацію інфляційних втрат у сумі 278 956,61 гривень, разом 773 076,62 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію витрат на послуги нотаріуса у подвійному розмірі в сумі 4 942,00 гривні, компенсацію інфляційних втрат у сумі 2 790,02 гривень, разом 7 732,02 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію витрат, понесених при сплаті збору до Пенсійного фонду України, у подвійному розмірі в сумі 9 981,24 гривень, компенсацію інфляційних втрат у сумі 5 634,93 гривень, разом 15 616,17 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію витрат, понесених при виконанні договору про обслуговування покупця нерухомості від 13 жовтня 2018 року №1, у подвійному розмірі в сумі 67 162,84 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію витрат, пов`язаних з поліпшенням житла, у подвійному розмірі в сумі 364 226,00 гривень, компенсацію інфляційних втрат у сумі 205 624,65 гривень, разом 569 850,65 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 50 000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію понесених судових витрат у сумі 21 539,94 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 , треті особи комунальне підприємство «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Васильєва Ярослава Олександрівна, ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_3 звільнити її від його особистих речей.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 компенсацію понесених судових витрат у сумі 14 040,95 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 компенсацію понесених судових витрат у сумі 14 040,95 гривень.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повну рішення складене 24 квітня 2025 року.

Суддя М.О. Католікян