справа № 274/1244/25
провадження № 2/0274/912/25
Рішення

Іменем України

28.04.2025 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

в с т а н о в и в :

Представник позивача Киричук Г.М., звернулася до суду з позовною заявою, згідно якої просить стягнути з відповідачки на користь АТ "ПУМБ" заборгованість за кредитним договором №601 від 24.07.2020 у розмірі 38612,07 грн, за кредитним договором №501 від 25.11.2020 в розмірі 22607,00 грн, за кредитним договором №401 від 16.04.2021 в розмірі 40100,00 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що між АТ "ПУМБ" та відповідачкою укладено кредитні договори:

24.07.2020 кредитний договір №601, за яким позичальнику надано кредит у сумі 41000,00 грн;

25.11.2020 кредитний договір №501, за яким позичальнику надано кредит у сумі 22607,00 грн;

16.04.2021 кредитний договір №401, за яким позичальнику надано кредит у сумі 40100,00 грн.

Відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, станом на 01.12.2024 має заборгованість : за кредитним договором від 24.07.2020 №601 в розмірі 38612,07 грн, з яких: 20262,10 грн - заборгованість за кредитом; 5,31 грн - заборгованість за процентами, 18344,66 грн - заборгованість за комісією;

за кредитним договором від 25.11.2020 №501 в розмірі 20376,96 грн, з яких: 13657,49 грн - заборгованість за кредитом; 3,59 грн - заборгованість за процентами, 6715,88 грн - заборгованість за комісією;

за кредитним договором від 16.04.2021 №401 в розмірі 49088,49 грн, з яких: 30824,53 грн - заборгованість за кредитом; 8,42 грн - заборгованість за процентами, 18255,54 грн - заборгованість за комісією.

Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 01.12.2024 складає 108077,52 грн.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.02.2025 відкрито спрощене провадження у справі без повідомленням сторін (а.с. 62 - 63).

Відповідачка повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця його проживання, який вручено їй особисто 07.03.2025.

Враховуючи, що справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, ненадходження від відповідачки відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 24.07.2020 ОСОБА_1 звернулась до АТ «Перший український міжнародний банк» із Заявою №601 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У вказаній заяві відповідачка підтвердила, що вона в повному обсязі приймає публічну пропозицію АТ «Перший український міжнародний банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщена на сайті банку: pumb.ua. Таким чином, відповідачка акцептувала публічну пропозицію банку на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 9).

У своїй заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ОСОБА_1 просила надати їй кредит в розмірі 41 000 грн на споживчі цілі. Строком на 36 місяців. Розмір процентної ставки - 0,01%, комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99 %. Загальні витрати за кредитом визначено в розмірі 44138,54 грн. Загальна вартість кредиту - 85138,54 грн.

Також установлено, що відповідачка 24.07.2020 року ознайомилась та підписала Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені основні істотні умови кредитного договору, а саме: сума кредиту - 41000,00 грн, строк кредитування 36 місяців, щомісячна комісія 2,99%, процентна ставка - 0,01% (а.с. 9 зворот).

Як вбачається з платіжної інструкції від 24.07.2020 банк перерахував кредитні кошти в розмірі 41000,00 грн на рахунок ОСОБА_1 за кредитним договором №601 від 24.07.2020 (а.с.35).

З виписки/особового рахунку ОСОБА_1 за період з 24.07.2020 року по 01.12.2024 року відмічається рух грошових коштів (а.с. 42 зворот- 44 зворот).

Відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором №601 від 24.07.2020, допустивши прострочення платежів та утворення заборгованості.

Станом на 01.12.2024 року розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №601 від 24.07.2020 становить 38612,07 грн, з яких: 20262,10 грн - заборгованість за кредитом; 5,31 грн - заборгованість за процентами, 18344,66 грн - заборгованість за комісією (а.с. 36 зворот - 38).

Здійснений позивачем розрахунок заборгованості та визначений розмір заборгованості відповідачка не заперечила та не спростувала.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 25.11.2020 № 501 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, їй надано кредитні кошти в сумі 22607,00 грн на споживчі цілі, строком на 36 місяці, зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99% грн та процентів в розмірі 0,01% (а.с. 10).

25.11.2020 ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, у якому зазначена сума кредиту - 22607,00 грн, фіксована процентна ставка 0, 01 % річних, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 1,99% (а.с. 10 зворот).

АТ «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання перед відповідачкою виконав, надавши грошові кошти, що підтверджується платіжною інструкцією № від 25.11.2020 (а.с.35 зворот).

Випискою з особового рахунку відповідачки за період із 25.11.2020 по 01.12.2024 доведено, що умови кредитного договору вона не виконує (а.с.45 - 46).

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором №501 від 25.11.2020, станом на 01.12.2024 банк нарахував борг в розмірі 20376,96 грн, з яких: 13657,49 грн - заборгованість за кредитом; 3,59 грн - заборгованість за процентами, 6715,88 грн - заборгованість за комісією (а.с.38 зворот - 40).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 16.04.2021 № 401 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, їй надано кредитні кошти в сумі 40100,00 грн на споживчі цілі, строком на 36 місяці, зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% грн та процентів в розмірі 0,01% (а.с. 11).

16.04.2021 ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, у якому зазначена сума кредиту - 40100,00 грн, фіксована процентна ставка 0,01 % річних, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 2,99%, (а.с. 11 зворот).

АТ «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання перед відповідачкою виконав, надавши грошові кошти, що підтверджується платіжною інструкцією від 16.04.2021 (а.с.36).

Випискою з особового рахунку відповідачки за період із 16.04.2021 по 01.12.2024 доведено, що умови кредитного договору остання не виконує (а.с.47 - 48).

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 401 від 16.04.2021, станом на 01.12.2024 банк нарахував борг в розмірі 49088,49 грн, з яких: 30824,53 грн - заборгованість за кредитом; 8,42 грн - заборгованість за процентами, 18255,54 грн - заборгованість за комісією (а.с.40 зворот - 42).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1ст. 530 ЦК України).

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Так, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24.07.2020 №601.

Враховуючи досліджені судом докази та встановлені обставини справи, невиконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань, суд вважає, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20262,10 грн та процентам в розмірі 5,31 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню

Разом із тим, суд відмовляє у стягненні нарахованої банком комісії в розмірі 18344,66 грн, із таких підстав.

Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

У відповідності до частини першої статті 11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) відступила від висновків, викладених у постановах ВС від 01.04.2020 року в справі №583/3343/19 та від 15.03.2021 в справі № 361/392/20, вказавши, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Тому банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць.

Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Врахувавши, що в оспореному договорі встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Пунктом 4 заяви №6601 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 24.07.2020 встановлено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,99%, без уточнення які послуги банку включаються в комісію та із якою періодичністю ці послуги отримуються.

У кредитному договорі наявне посилання, відповідно до якого щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості визначається у ДКБО.

Відповідно до пункту 5.7.3 Договору комплексного банківського обслуговування, що долучений позивачем до позову - комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється на послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту (а.с.14-32).

Проте, як зазначено вище ЗУ «Про споживче кредитування визначає, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги.

Отже, оскільки відповідачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту 4 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ», щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 2,99% суперечать ч.ч. 1, 2 статті 11, ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, суд приходить до висновку про нікчемність пункту 4 заяви №601 від 24.07.2020 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Тому, позовні вимоги АТ "ПУМБ" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією за обслуговування кредиту у розмірі 18344,66 грн є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та з відповідачки слід стягнути заборгованість за кредитним договором №601 від 24.07.2020 у розмірі 20267,71 грн, з яких 20262,10 грн - заборгованість за кредитом; 5,31 грн - заборгованість за процентами.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.11.2020 №501.

Враховуючи досліджені судом докази та встановлені обставини справи, невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, суд вважає, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13657,49 грн та процентам в розмірі 3,59 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню

Разом із тим, суд відмовляє у стягненні нарахованої банком комісії в розмірі 6715,88 грн, із таких підстав.

Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

У відповідності до частини першої статті 11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) відступила від висновків, викладених у постановах ВС від 01.04.2020 року в справі №583/3343/19 та від 15.03.2021 в справі № 361/392/20, вказавши, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Тому банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць.

Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Врахувавши, що в оспореному договорі встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Пунктом 4 заяви №501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 25.11.2020 встановлено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1,99%, без уточнення які послуги банку включаються в комісію та із якою періодичністю ці послуги отримуються.

У кредитному договорі наявне посилання, відповідно до якого щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості визначається у ДКБО.

Відповідно до пункту 5.7.3 Договору комплексного банківського обслуговування, що долучений позивачем до позову - комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється на послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту (а.с.14-31).

Проте, як зазначено вище ЗУ «Про споживче кредитування визначає, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги.

Отже, оскільки відповідачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту 4 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ», щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 1,99% суперечать ч.ч. 1, 2 статті 11, ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, суд доходить висновку про нікчемність пункту 4 заяви №501 від 25.11.2020 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Тому, позовні вимоги АТ "ПУМБ" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією за обслуговування кредиту у розмірі 6715,88 грн є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та з відповідачки слід стягнути заборгованість за кредитним договором №501 від 25.11.2020 у розмірі 13661,08 грн, з яких 13657,49 грн - заборгованість за кредитом; 3,59 грн - заборгованість за процентами.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.04.2021 №401.

Враховуючи досліджені судом докази та встановлені обставини справи, невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, суд вважає, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 30824,53 грн та процентам в розмірі 8,42 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню

Разом із тим, суд відмовляє у стягненні нарахованої банком комісії в розмірі 18255,54 грн, із таких підстав.

Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

У відповідності до частини першої статті 11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) відступила від висновків, викладених у постановах ВС від 01.04.2020 року в справі №583/3343/19 та від 15.03.2021 в справі № 361/392/20, вказавши, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Тому банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць.

Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Врахувавши, що в оспореному договорі встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Пунктом 4 заяви №401 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 16.04.2021 встановлено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,99%, без уточнення які послуги банку включаються в комісію та із якою періодичністю ці послуги отримуються.

У кредитному договорі наявне посилання, відповідно до якого щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості визначається у ДКБО.

Відповідно до пункту 5.7.3 Договору комплексного банківського обслуговування, що долучений позивачем до позову - комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється на послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту (а.с.14-32).

Проте, як зазначено вище ЗУ «Про споживче кредитування визначає, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги.

Отже, оскільки відповідачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту 4 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ», щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 2,99% суперечать ч.ч. 1, 2 статті 11, ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, суд доходить висновку про нікчемність пункту 4 заяви №401 від 16.04.2021 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Тому, позовні вимоги АТ "ПУМБ" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією за обслуговування кредиту у розмірі 18255,54 грн є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та з відповідачки слід стягнути заборгованість за кредитним договором №401 від 16.04.2021 у розмірі 30832,95 грн, з яких 30824,53 грн - заборгованість за кредитом; 8,42 грн - заборгованість за процентами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1452,00 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12-13,76-81,89,247,258,263-265,274-275,279,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (, місцезнаходження: м.Київ, вул.Андріївська, 4) заборгованість за кредитним договором №601 від 24.07.2020 у розмірі 30832,95 грн, за кредитним договором №501 від 25.11.2020 в розмірі 13661,08 грн, за кредитним договором №401 від 16.04.2021 в розмірі 20267,71 грн. Всього стягнути заборгованість в загальному розмірі 64761,74 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (, місцезнаходження: м.Київ, вул.Андріївська, 4) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1452,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 квітня 2025 року

Суддя Т.М. Вдовиченко