ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 646/8069/21

провадження № 22-ц/818/1582/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2024 року, постановлене під головуванням судді Глоби М.М., -

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 69784 грн. 76 коп., що утворилася за період з 01.09.2015 року по 31.10.2021 року, а також стягнення 3% річних в сумі 1777 грн. 72 коп., інфляційних витрат в сумі 4044 грн. 06 коп. та витрат зі сплати судового збору в сумі 2270 грн. 00 коп..

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2024 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду в розмірі 64221 грн. 33 коп. за період з 02.04.2017 року по 31.10.2021 року, 3% річних 1777 грн. 72 коп., інфляційні витрати 4044 грн. 06 коп., а всього 70043 грн. 11 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 1456, 32 грн стягнувши по 728 грн. 16 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 відмовити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд безпідставно стягнув з нього заборгованість за послуги, якими він не користувався, не дослідив належним чином додані до позову докази. Позивач не надав жодних показань приладів обліку, з яких розраховані обсяги наданих послуг, тому перевірити правильність такого розрахунку неможливо, а отже надані розрахунки не є належним та достатнім доказом позовних вимог. Також апелянт зазначає, що оскільки позивач зменшив суму основної заборгованості, то мають бути перераховані розміри 3% річних та інфляційних втрат. Крім того апелянт вважає, що він не повинен сплачувати за послуги з постачання гарячої води, оскільки з 2019 року він не має можливості проживати за вказаною адресою через агресивну поведінку іншого співвласника. Також вважає, що суд першої інстанції помилково стягнув з нього судовий збір, оскільки він є особою з інвалідністю та звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог відносно відповідача ОСОБА_1 , тому в іншій частині рішення суду, судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що з 12 березня 2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжені на строк дії такого карантину, тому позовні вимоги з 02.04.2017 року заявлені в межах строку позовної давності і підлягають задоволенню та стягненню солідарно з відповідачів. Також підлягають задоволенню вимоги про стягнення 3% річних та інфляції.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками та зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1

Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення, та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надаються КП «Харківські теплові мережі».

На ім`я відповідача, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 .

Як на підставу позовних вимог Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» посилалось на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , та внаслідок неповної та несвоєчасної оплати утворилась заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.09.2015 року по 31.10.2021 року, в розмірі 69784 грн. 76 коп., а також 3% річних в сумі 1777 грн. 72 коп., інфляційні втрати в сумі 4044 грн. 06 коп. та судові витрати в сумі 2270,00 грн.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

З наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за користування житлово-комунальними послугами за період з 01.01.2015 року по 30.09.2023 року складає 86127,56 грн.

В розрахунку заборгованості зазначено інформацію щодо об`єму поставлених відповідачу послуг, їх вартість, згідно встановлених тарифів, а також відображено всі здійснені відповідачем оплати.

Згідно з вимогами ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

У відповідності зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язан оплатити надані послуги.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води, а також інфляційних втрати і 3% річних.

Доводи апелянта про те, що з урахуванням зменшення позивачем суми основної заборгованості, мають бути перераховані розміри 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним, оскільки нараховані інфляційні втрати та 3 % річних за період з 2018 року по 2021 рік, та сума заборгованість за послуги з теплопостачання за цей період не змінювалась.

Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань.

Отже відсутні підстави для перерахування 3 % річних та інфляційних втрат.

Матеріали справи свідчать про те, що квартира АДРЕСА_2 , підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.

На ім`я відповідача, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 .

З наданої позивачем виписки з особового рахунку, вбачається, що споживачами оплата за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.09.2015 року по 31.10.2021 року не здійснювалась, в зв`язку з чим за вказаний період виникла заборгованість.

Судова колегія зазначає, що оскільки вказана квартира відповідачів була підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, ці послуги у зазначений період надавались, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі до позивача не звертались, факт отримання вказаних послуг не спростовано, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата за послуги теплопостачання та за послуги централізованого гарячого водопостачання. Плата за централізоване опалення розрахована з урахуванням опалюваної площі (об`єму) квартири. Нарахування плати за послуги гарячого водопостачання здійснено відповідно до п.10, 21 Правил №630. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум, окремо по кожному виду послуг, суми заборгованості за кожен місяць. Вказаний розрахунок проведений у відповідності до вищевикладених вимог діючого законодавства. Доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачем не надано.

Доводи відповідача про те, що він з 2019 року не проживає за вказаною адресою та не повинен сплачувати за комунальні послуги, не спростовують висновки суду.

Згідно з ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_1 є співвласником зазначеної квартири та зобов`язаний її утримувати, є учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг, а тому факт непроживання за вказаною адресою, не звільняє від обов`язку оплачувати житло-комунальні послуги.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідачів за послуги з теплопостачання на постачання гарячої води.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновки суду не спростовують.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» судового збору у розмірі 728 грн. 16 коп., судова колегія зазначає наступне.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 1456, 32 грн стягнувши по 728 грн. 16 коп. з кожного.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитися не можа, виходячи з наступного.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 1 групи з дитинства (а.с.74 т.1).

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (ст. 2 Закону).

Статтею 5 Закону встановлено пільги щодо сплати судового збору, зокрема, згідно з п. 9 ч. 1 даної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю 1 та 2 групи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Беручи до уваги наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

Зважаючи на те, що суд задовольнив частково позовну заяву КП «ХТМ», а ОСОБА_1 згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, відповідно до вищенаведених правил та положень ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме, КП «ХТМ» належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 728,16 грн., що підлягали стягненню з ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміну рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2024 року в частині розподілу судових витрат щодо ОСОБА_1 змінити.

Компенсувати Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 728,16 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: О.Ю. Тичкова

В.Б Яцина