Справа № 444/431/25
Провадження № 2-о/444/114/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

з участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представників заінтересованої особи Хижа Н.С., Стебко І.Ю.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Мукачево, Закарпатської області, Україна, на території України станом на 24 серпня 1991 року. Свої вимоги мотивує тим, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , у місті Мукачево, Закарпатської області, Україна. Батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_4 . Закінчила Малоберезнянську школу-інтернат у 1988 році. Далі продовжила навчання у Часлівецькій школі-інтернаті. Навчалась у Перечинському СПТУ №13 з 08.09.1990 р. по 01.07.1991 р. На період навчання проживала та була зареєстрована у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Була знята з реєстрації 12.11.1991 р. 24 травня 1989 року заявник отримала паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданий Ужгородським РВ УВС обласного виконавчого комітету Закарпатської області. Зазначає, що факт видачі паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року підтверджується належним чином завіреною копією заяви про видачу паспорта (форма №1) наданої на адвокатський запит її представника листом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області. У відповідь на адвокатський запит її представника до Державної міграційної служби України, щодо надання інформації про факт документування її паспортом громадянина колишнього СРСР та (або) громадянина України та відомостей, щодо встановлення, оформлення належності до громадянства України, надана інформація, що за наявними обліками територіальних органів Державної міграційної служби України (крім ГУДМС України в АР Крим, УДМС України в місті Севастополь, та окремих територіальних підрозділів ГУДМС України в Донецькій області та УДМС України в Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження, і територіальних підрозділів ДМС, які знаходяться на територіях, де ведуться активні бойові дії), рішення про встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в установленому порядку не приймалося. Разом з тим, за інформацією Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, на ім`я ОСОБА_1 (рос. мов. « ОСОБА_5 »), ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлено паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 , виданий 24.05.1989 Ужгородським РВ УВС обласного виконавчого комітету Закарпатської області. У зв`язку з відсутністю у заявниці паспорта громадянина України, у 2024 році вона звернулася до Жовківського відділу ГУ ДМС у Львівській області з заявою про документування паспортом громадянина України. На її звернення було надано відповідь листом Головного управління ДМС у Львівській області № 4628.29-899/4628.1-24 від 11.10.2024 року у якому роз`яснено порядок встановлення належності до громадянства України, зокрема, зазначено, що для встановлення належності до громадянства України необхідно подати судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року. Зазначила, що на даний момент вона проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Встановлення юридичного факту, а саме: юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 території України за станом на 24 серпня 1991 року, необхідне для подальшого звернення до Державної міграційної служби України з заявою про встановлення належності до громадянства України та подальшого документування паспортом громадянина України. У будь-який інший спосіб встановити вищезазначений юридичний факт, окрім, як у судовому порядку, з урахуванням зазначених вище обставин, неможливо. У звязкуіз вищенаведеним заявник просить вимоги заяви задовольнити.

Ухвалою Жовківського районного суду м. Львова від 06.02.2025 року відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні заявник та її представник заявлені вимоги підтримали, просять їх задоволити. Окрім цього заявниця додала, що її мама була циганкою, а батько українцем, тому вона вважаєє себе українкою. Народилася вона в с. Мукачево Закарпатської області. Мати її покинула і вона виховувалася в школі інтернат, де вчилася до 8 класу, а в подальшому в ПТУ № 13 в м. Перечин Закарпатської області. Пригадує, що її батько працював в м. Мукачево на шоколадному заводі, а мати прибиральницею. Де поділися її документи не знає, однак точно пригадує, що востаннє вона була зареєстрована, коли навчалася в училищі. ЇЇ двоюрідна сестра забрала її у 1990 році в с. Городжів, їй тоді було 20 років, допомогла їй з виготовленням радянського паспорта та з внесенням виправлень у її свідоцтво про народження. У селі вона проживала у будинку вчителя географії і фізкльтури, який на даний час вже помер. Наголосила, що до цього часу проживає у с. Городжів без реєстрації, усі в селі її знають. Громадянства іншої держави вона немає.

03.03.2025 року представник Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області Стебко І.Ю. подала до суду письмові пояснення (а.с.38-43), які підтримала в судовому засіданні. Просить суд відмовити в задоволенні заяви з підстав зазначених у поясненнях.

Представник заінтересованої особи Хижа Н.С. в судовому засіданні пояснила, що до них звернулася заявниця з приводу виготовлення паспорта громадянина України та надала паспорт та свідоцтво про народження з численними виправленнями. Уповноваженими працівниками було зроблено ряд перевірок, однак жодного підтвердження проживання заявниці на території України станом на 28.08.1991 року не було. Просить суд в заявлених вимогах заявниці відмовити.

Заслухавши думку учасників, з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Так, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Мукачево, Закарпатської області, що видно з копії свідоцтва про її народження (а.с.7).

З копії паспорта серії НОМЕР_1 (а.с.8-11) видно, що такий виданий на громадянку ОСОБА_6 . В паспорті міститься ряд виправлень. Дата напродження - 28.03.1973 року в м. Мукачево Закарпатської області. Національність - українка. Записи про місце проживання:

1) станом на 24.05.1989 року - АДРЕСА_3 ;

2) на час навчанння - АДРЕСА_1 . Запис від 09.01.1991 року;

3) на час навчанння - АДРЕСА_1 . Запис від 24.07.1991 року. Виписана 12.10.1991 року.

Відповідно до пояснень Заявника, вона з 1990 року переїхала на постійне проживання до с. Городжів, Львівської області, де проживає по теперішній час.

З довідки за № 94 від 28.01.2025 року виданої старостою Лавриківського старостинського округу № 3 (а.с.20) видно, що така видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що вона на даний час проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 .

Як вбачається з відповіді ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 02.12.2024 року на адвокатський запит (а.с. 15), за даними картотек заяв про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року та картотек заяв про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, які передані територіальними органами ДМС України на централізоване зберігання до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, виявлено заяву про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року на ім`я ОСОБА_5 (рос.мова), ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 24.05.1989 року Ужгородським районним відділом внутрішніх справ Закарпатської області, а заяви про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не виявлено. Додаток: завірена належним чином копія вищезазначеної заяви про видачу паспорта.

Як вбачається з відповіді Державної міграційної служби України від 05.12.2024 року на адвокатський запит (а.с. 17), за наявними обліками територіальних органів Державної міграційної служби України (крім ГУДМС України в АР Крим, УДМС України в місті Севастополь, та окремих територіальних підрозділів ГУДМС України в Донецькій області та УДМС України в Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження, і територіальних підрозділів ДМС, які знаходяться на територіях, де ведуться активні бойові дії), рішення про встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття гроомадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в установленому порядку не приймалося. Разом з тим, за інформацією Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, на ім`я ОСОБА_1 ос. мов. « ОСОБА_5 »), ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлено паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 , виданий 24.05.1989 Ужгородським РВ УВС обласного виконавчого комітету Закарпатської області.

З довідки за № 381 від 28.11.2024 року (а.с.19) видно, що така видана гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проте, що вона дійсно навчалася у Перечинському СПТУ №13 з 08.09.1990 р. (наказ №10-К від 1991 р.) , зареєстровано в книзі наказів №4 (початок 16.11.1988 - закінчення 31.08.1993 рр.) В Поіменній книзі №9 (початок 01.10.1988 - закінчення 01.09.1992 рр.)

зареєстрована за №3465 порядковий №2 громадянці ОСОБА_8 видано

справку про закінчення ПТУ №13. БАЛІНТ ОСОБА_9 на період навчання дійсно проживала та була зареєстрована у гуртожитку навчального закладу за адресою

АДРЕСА_1 . Іншої інформації та документів на ОСОБА_8 в навчальному закладі не знайдено. Додатково: 01.01.2004 р. Професійно-технічне училище № 13 смт. Перечин реорганізовано у Перечинський професійний ліцей, згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 12.12.2003 р. № 820; 01.09.2023р. Перечинський професійний ліцей реорганізовано у КОМУНАЛЬНИЙ ЗАКЛАД «ПЕРЕЧИНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ ЛІЦЕЙ» ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ, згідно рішення Дев`ятої сесії VIII скликання Закарпатської обласної ради від 16.03.2023р. №787.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Мукачеве Закарпатської області, Україна.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області із заявою щодо документування паспортом громадянина України.

Листом Головного управління ДМС у Львівській області № 462829-899/4628.1-24 від 11.10.2024 року ій вказано про процедуру встановлення належності до громадянства України особою, яка за станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України (а.с.12-14).

При цьому відомостей про те, що заявник залишала територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок).

За нормою ст. 9 Закону України «Про правонаступництво України» всі громадяни Союзу РСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України.

Відповідно до п. 1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», - громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001р.№ 215/2001 (далі Порядок), - встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та проте, що за станом на 24серпня 1991року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Відповідно до п.п. 6 п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 № 302, - заявник для оформлення паспорта подає, зокрема, рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи).

Як зазначає Конституційний Суд України у Рішенні від 09.07. 2002 року № 15-рп/20002 обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Отже, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

З урахуванням викладеного, положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

На підставі вищенаведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до переконання, що наявні в матеріалах справи докази, у своїй сукупності є достатніми для встановлення фактів постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року та його особи.

Встановлення даних фактів має для заявника юридичне значення, оскільки в майбутньому від них залежить виникнення, зміна або припинення його особистих немайнових та майнових прав, оскільки надає правові підстави для оформлення органами ДМС України належності заявника до громадянства України та для отримання ним паспорта громадянина України.

У зв"язку із вищенаведеним, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Мукачево, Закарпатської області, Україна, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Копію рішення направити учасникам справи- для відома.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 08 квітня 2025 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.