печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Медведєвій М.Г.

справа №757/47022/24-ц

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Таун»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Таун» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Таун» (далі - ТОВ «Комфорт-Таун») заборгованість за житлово-комунальні послуги за період із лютого 2020 року по серпень 2022 року у розмірі 9 120, 90 грн; стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 .

ТОВ «Комфорт-Таун» надає послуги у сфері утримання спільного майна будинків, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових інженерних систем у Житловому комплексі « Централ Парк », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

04.04.2018 року між ТОВ «Комфорт-Таун» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 0103/126-К.

Вказує, що відповідач не сплачує житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги за період із лютого 2020 року по серпень 2022 року, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву.

24.01.2025 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, зазначає, що позовна заява не містить належних обґрунтувань, яким чином розрахована щомісячна сума платежу, яким документом визначено щомісячну суму платежу і за які саме послуги та взагалі з яких складових визначається сума заборгованості, визначена в позовній заяві, що свідчить про відсутність у позовній заяві обґрунтованого розрахунку суми, що стягується в межах даної справи. Відповідач зазначає, що Договір між позивачем та відповідачем було укладено 04.04.2018 року та вважає що у позивача відсутні правові підстави здійснювати нарахування заборгованості після закінчення строку дії договору, оскільки строк його дії є часом, впродовж якого існують зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Крім того, відповідач вказує, що однією із позовних вимог позивача є стягнення з відповідача заборгованості за Договором про надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій № 0103/126-К від 04.04.2018 року за період з лютого 2020 року по серпень 2022 року у розмірі 9 120, 90 грн., проте в даній частині позовних вимог, сплинув строк позовної давності та просить суд застосувати наслідки пропуску строк позовної давності в частині вимог стягнення заборгованості за вищезазначений період. Також просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у разі відмови в задоволенні позову.

11.02.2025 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій заперечує проти доводів, зазначених у відзиві, зокрема, вказує, що згідно даних Товариства відповідач сплачувала за послуги позивача у листопаді 2021 року та у лютому 2021 року. Заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги підтверджена позивачем належними та допустимими доказами, а часткова сплата цієї заборгованості відповідачем свідчить про визнання вищевказаних обставин.

10.02.2025 року до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Адаманова А. Д. про зміну предмету позову, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Комфорт-Таун» заборгованість за Договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 0103/126-К від 04.04.2018 року за період із 01.09.2021 року по 31.08.2022 року у розмірі 9120,90 грн.

19.02.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких вказує, що позивачем не спростовано доводів та аргументів зазначених у відзиві на позовну заяву, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Інші доводи аналогічні зазначеним у відзиві.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань до суду не надходило. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

За частиною 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що ТОВ «Комфорт-Таун» надавало послуги у сфері утримання спільного майна будинків, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових інженерних систем у Житловому комплексі « Централ Парк », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

04.04.2018 року між ТОВ «Комфорт-Таун» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №0103/126-К (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору предметом Договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_3 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим Договором.

Споживачу на праві приватної власності належить квартира, за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 51,7 кв. м., житловою площею 13,2 кв. м. (пункт 1.1. Договору).

Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є здійснення оплати за надані йому послуги, у розмірі та у валюті, визначеними договором.

Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язання.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків ї правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно з зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт.

З огляду на вищенаведені норми Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 18.03.2019 року у справі №210/5796/16-ц.

Користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених Постановою КМУ №45 від 24 січня 2006 року Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг.

Згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016 року по справі №6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки. Наймач квартири, що належить на праві приватної власності, зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року №45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний, зокрема: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Щодо належності квартири за квартири за адресою: АДРЕСА_3 , суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.1. Договору №0103/126-К від 04.04.2018 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 51,7 кв. м., житловою площею 13,2 кв. м.

Так, позивач посилається, на те, що ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_3 , однак позивачем не долучено до матеріалів справи жодних належних доказів, які б підтверджували право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , окрім Договору №0103/126-К від 04.04.2018 року, який суд вважає недостатнім доказом на підтвердження права власності.

Разом з тим, відповідач, її представник у поданому відзиві та запереченнях у відповіді на відзив не спростовує належності вказаної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , на праві приватної власності ОСОБА_1 та укладення із позивачем Договору №0103/126-К від 04.04.2018 року, а отже суд вважає доведеним факт належності вказаного майна відповідачу.

Щодо заборгованості відповідача за Договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 0103/126-К від 04.04.2018 року за період із 01.09.2021 року по 31.08.2022року у розмірі 9120,90 грн, суд зазначає наступне.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 10 лютого 2025 року заборгованість відповідача перед позивачем за період із 01.09.2021 року по 31.08.2022 року становить 9120,90 грн.

Відповідач заперечує наявність вказаної заборгованості, посилаючись на те, що Договір №0103/126-К від 04.04.2018 року було укладено строк на один рік, та продовжено ще на рік, а отже він припинив свою дію 05.04.2019 року.

Суд не погоджується з даними доводами, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 8.1. Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом одного календарного року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього Договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається продовженим на той же строк, на тих-же умовах.

Таким чином, положення вказаного Договору містять норму про автоматичну його пролонгацію кожен рік, якщо за місяць до закінчення дії цього Договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору. Відповідачем не надано суду доказів, що він звертався до позивача із заявою про розірвання вказаного Договору, як і доказів його оскарження, тому суд вважає, що даний договір станом на дату виникнення спірних правовідносин був чинним.

Щодо посилання відповідача, що умовами п. 8.1. Договору визначено його пролонгацію лише ще на один календарний рік, то вказане не відповідає змісту п. 8.1. Договору, а лише зводиться до трактування відповідачем умов Договору на свою користь.

Щодо твердження відповідача, що Договір №0103/126-К від 04.04.2018 року укладено з порушенням порядку, визначеного ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», то суд не бере його до уваги, оскільки відповідач не був позбавлений права оскаржити даний Договір у судовому порядку, яким, як вбачається із матеріалів справи він не скористався.

Також відповідача посилається на те, що позивачем не доведено факту визначення його управителем багатоквартирного будинку або виконавцем послуг, а отже відповідно і виникнення прав і обов`язків, пов`язаних з утриманням Будинку і прибудинкової території, однак жодних доказів на підтвердження зазначеного не надано, а вказане спростовується матеріалами справи.

Разом з тим, суд зазначає, що доказів, які б спростовували факт надання та отримання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, як і доказів невірності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості відповідача, відповідачем не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Інші доводи відповідача також не спростовують наявність заборгованості відповідача за період із 01.09.2021 року по 31.08.2022 року.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України.

Так, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, позивач визначає період за який просить стягнути заборгованість 01.09.2021 року по 31.08.2022 року.

Із позовної заявою до суду позивач звернувся 25.08.2024 року, а отже заявлений період стягнення заборгованості охоплюється строк позовної давності у три роки, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості.

З врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що у спірних правовідносинах заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги у період із 01.09.2021 року по 31.08.2022 року у розмірі 9 120, 90 грн є обґрунтованою, а обов`язок відповідача оплачувати дані послуги випливає з вимог закону.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 322, 509, 526, 610, 611, 612, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 162, 179 ЖК України, ст. ст. 1, 5, 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Таун» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Таун» заборгованість за Договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 0103/126-К від 04.04.2018 року за період із 01.02.2020 року по 31.08.2022 року у розмірі 9 120, 90 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Таун» судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Таун», адреса: вул. Регенераторна, 4, м. Київ, 02160, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Т.В. Остапчук