Справа № 167/109/25 Головуючий у 1 інстанції: Шептицька Н. В.
Провадження № 22-ц/802/507/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 адвоката Самолюка Василя Васильовича на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 04 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

31.01.2025 року позивач, від імені та в інтересах якої діє адвокат В. В. Самолюк, звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася ОСОБА_4 , яка проживає з позивачем і перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, а тому просить стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 8 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.01.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 04 березня 2025 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.01.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду,представник позивача ОСОБА_3 адвокат Самолюк В. В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що відповідачем не надано доказів неможливості сплати аліментів на дитину у вказаному розмірі, тому розмір визначений судом є меншим за фактичне утримання.Покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити, стягнути 8000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ковальчук С. О. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки позивачка на обґрунтування своїх вимог не надала підтверджуючих документів, якіб свідчили про витрати на утримання дитини в розмірі 16000 гривень, не вказала джерело своїх доходів, з якого б убачалось, що вона витрачає на утримання дитини таку суму, крім того, на підтвердження своїх доходів відповідачем ОСОБА_2 надано суду витяг з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів, а також копії свідоцтв про народження двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які перебувають на його утриманні.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , яка проживає з позивачкою.

Дані обставини підтверджуються письмовими доказами: витягом з реєстру територіальної громади (ас 4), свідоцтвом про народження ОСОБА_6 (а.с. 5), витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 47).

Також в судовому засіданні встановлено, що за період з 03.01.2021 року по 14.02.2025 року відповідач неодноразово перераховував на картковий рахунок позивача грошові кошти в розмірі від 1000 грн до 6000 грн, проте без зазначення призначення платежу, зокрема «аліменти на утримання дитини» (ас 28-38).

Одночасно суд зауважує, що сторона позивача не спростувала і не заперечила ту обставину, що відповідач за період з 03.01.2021 року по 14.02.2025 року неодноразово перераховував на картковий рахунок позивача грошові кошти в розмірі від 1000 грн до 6000 грн.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їхньої спільної малолітньої дочки, тобто між ними існує спір з цього питання.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожитковий мінімуму для дітей віком до 6 років у 2025 році становить 2 563 гривень.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 позов визнав частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1500грн, є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, неодноразово перераховував на картковий рахунок позивача грошові кошти в розмірі від 1000 грн до 6000 грн.

Крім того, до відзиву на апеляційну скаргу відповідачем було подано докази перебування на його утриманні двох малолітніх дітей від іншого шлюбу: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином,стороною позивачки не доведено спроможність відповідача сплачувати аліменти в заявленій сумі та не підтверджуються будь-якими доказами.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував матеріальне становище сторін, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти.

Наведене свідчить, що в цій частині позов належним чином не доведений і ґрунтується лише на припущеннях позивача про доходи відповідача, які не відповідають вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач у передбаченому ст.ст. 83, 84 ЦПК України порядку не надала до суду належних, допустимих і достатніх доказів у розмінні ст. 76-80 ЦПК України про більший розмір аліментів.

Тому висновок суду, що на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі по 2000 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення нею повноліття, оскільки відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу малолітній дочці у вказаному судом розмірі, враховуючи розмір його доходів і перебуванні на його утримані ще двох малолітніх дітей, відповідає вимогам закону.

Виходячи зі встановлених на підставі поданих сторонами доказів фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з відповідача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого рішення в оскаржуваній частині не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 адвоката Самолюка Василя Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 04 березня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: