Справа №:755/84/25
Провадження №: 2/755/154/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Марфіна Н. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

У С Т А Н О В И В :

20 грудня 2024 року ОСОБА_1 через канцелярію суду звернувся до Дніпровського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Позов мотивовано тим, що 13 січня 2021 року з коштів рахунку позивача в АТ «Акцент-Банк» здійснено платіж у розмірі 7 300,00 грн на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 , призначення платежу «за послуги».

Позивач зазначає, що наприкінці 2020 року позивач натрапила на шахрайську фінансову організацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », представники якої запропонували позивачу фінансові кошти, а саме заробіток на продажу акцій. У подальшому позивача перевели на обслуговування до іншої організації схожої на фінансову біржу, назву якої позивач не може пригадати.

В ході телефонних розмов менеджери фінансової біржи, скориставшись довірливістю позивача та некомпетентністю в питаннях фінансів та інвестицій, умовили позивачку вносити кошти на торговий рахунок.

У ході співробідництва з фінансовою біржою від імені позивача було вчинено декілька платежів, які, як вважала позивачка, за переконаннями менеджерів були спрямовані на внесення коштів на торговий рахунок позивача у цій організації.

Позивачка вказує, що 13 січня 2021 року менеджер вмовив її сплатити вступний внесок в еквіваленті 250,00 доларів США. Власних коштів позивачка не мала, а тому, за наполяганням менеджера погодилася оформити кредит в АТ «Акцент-Банк». За умовами менеджера ці кошти треба було сплатити на рахунок ФОП ОСОБА_2 . Менеджер пояснив, що ФОП ОСОБА_2 є уповноваженим представником компанії в Україні, який має законний дозвіл на операції з фінансовими біржами.

З часом позивачка зрозуміла, що має справу із шахрайською схемою, їй стало відомо, що фінансової організації «Квантум Сістем» офіційно не існує ані в Україні, ані за кордоном. Від імені цієї організації на території України не виступає жоден легітимний суб`єкт господарської діяльності.

Позивач вказує, що вона особисто не знайома з відповідачем, ніколи з ним не зустрічалась і не спілкувалась. У неї з відповідачем ніколи не було і не має дотепер жодних домовленостей, жодних послуг відповідач не надавав позивачу.

Зазначає, що на веб сайті otziv-broker.com позивачу вдалось знайти інформацію про те, що діяльність ОСОБА_2 пов`язана з прийомом коштів на користь шахрайського інвестиційного проекту «Amerom».

Також на офіційному сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку у червні 2021 року була розміщена інформація про аналогічну шахрайську організацію «Trust Macquarie Capital». Наявна на той час інформація містила попередній висновок НКЦПФР із детальним описом діяльності проекту, в якому зазначено, що кошти жертв переводяться не на рахунки «Trust Macquarie Capital» а на рахунки фізичних осіб, у тому числі ФОП ОСОБА_2 .

Вказує, що слідчими органами Національної поліції здійснювалося досудове розслідування в декількох кримінальних провадженнях за фактами шахрайських дій, вчинених невідомими особами, пов`язаними з організацією «Квантум Сістем». З оприлюднених ухвал у ЄДРСР вбачається, що постраждалі особи перерахували кошти на користь фінансових бірж через рахунки різних суб`єктів господарської діяльності, зокрема фізичних осіб-підприємців.

Також з ЄДРСР відомо, що у справах №753/7718/21, 753/19678/21 суди ухвалювали рішення щодо стягнення з ОСОБА_2 безпідставно набутих грошових коштів, а у справі №686/13755/24 щодо стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів в порядку ЗУ «Про захист прав споживачів».

Позивач вважає, що між нею та відповідачем склались правовідносини, які мали ознаки правочину з надання послуг. Разом з тим, такий правочин мав дефектний характер та зі сторони ФОП ОСОБА_2 здійснений з використанням нечесної підприємницької практики.

Позивач зазначає, що кошти в сумі 7 300,00 грн сплачені нею за послуги, однак ОСОБА_1 не мала наміру замовляти у відповідача будь-які послуги, позивачка мала нмір оплатити вступний внесок на користь фінансової біржи, оскільки вважала це необхідною умовою подальшого співробітництва з цією організацією. Пізніше позивачка зрозуміла, що ця вимога була абсолютно безпідставною, а особи причетні до фінансової біржи взагалі не планували відкривати рахунок позивачу і лише намір заволодіти коштами.

Посилаючись на частину 6 статті 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач вважає правочин, який виник між сторонами у справі недійсним, таким, що вчинений внаслідок нечесної підприємницької практики відповідача та вважає обгрунтовані вимоги у розмірі 7 300,00 грн внаслідок застосування наслідків недійсності правочину.

Також ОСОБА_1 вважає, що внаслідок переказу грошових коштів вона понесла збитки у розмірі 137,18 грн внаслідок сплати комісії банку за переказ грошових коштів.

Окрім того, у відповідності до статті 625 ЦК України позивачем нараховано суму трьох відсотків річних та інфляційних збитків у розмірі 4 359,81 грн та 847,33 грн відповідно.

Позивач вказує, що наслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 завдано моральну, яку вона оцінює у розмірі 3 650,00 грн керуючись принципом розумності, справедливості та розумності, та вважає, що заподіяна моральна шкода є відзеркаленням майнового збитку, не призведе до збагачення позивача і не поставить відповідача у вкарй важке фінансове положення.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь:

-грошові кошти в сумі 7 300,00 грн;

-відшкодування шкоди в сумі 137,18 грн;

-інфляційні витрати в сумі 4 359,81 грн;

-3 відсотки річних в сумі 847,33 грн;

-моральної шкоди в сумі 3 650,00 грн.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач будучи повідомленим належним чином процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено статті 279 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до квитанції від 13 січня 2021 року №6184-1322-5056-8053 ОСОБА_1 сплатила на рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 7 300,00 грн, призначення платежу: за послуги. (а. с. 15).

Згідно виписки по картці від 09 жовтня 2024 року за переказ грошових коштів у розмірі 7 300,00 грн ОСОБА_1 сплатила комісію у розмірі 137,18 грн (а. с. 21).

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців 11 грудня 2020 року ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, види діяльності: 46.90 неспеціалізована оптова торгівля (основний); 41.10 організація будівель; 43.31 штукатурні роботи; 43.34 малярні роботи та скління; 43.39 інші роботи із завершення будівництва; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а. с. 16-17).

З офіційного сайту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку у червні 2021 року була розміщена інформація про аналогічну шахрайську організацію «Trust Macquarie Capital». Наявна на той час інформація містила попередній висновок НКЦПФР із детальним описом діяльності проекту, в якому зазначено, що кошти жертв переводяться не на рахунки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » а на рахунки фізичних осіб, у тому числі ФОП ОСОБА_2 (а. с. 20).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1-1 Закон України «Про захист прав споживачів» (далі ЗУ «Про захист прав споживачів») цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до пункту 22 статті 1 Закон України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Пунктом цієї статті передбачено, що продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Пунктом 17 статті першої ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Як встановлено частини першої статті 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Перелік форм нечесної підприємницької практики не є вичерпним.

В силу положень абзацу 13 частини другої статті 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», підприємницька лише чітко визначеної (окремої) групи споживачів, особливо вразливих до такої діяльності через їх розумові або фізичні вади, вік чи довірливість, у разі якщо продавець мав об`єктивну можливість передбачити їх поведінку та особливості, має оцінюватися з точки зору середньостатистичного представника такої групи, а також з урахуванням припущення, що, зважаючи на викладені обставини, можливість здійснити свідомий і компетентний вибір відсутня і споживач помиляється при вчиненні правочину щодо обставин, які мають істотне значення.

Частиною шостою статті 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до частини першої статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Законута пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою.

Позивач звертаючись з позовом обгрунтовувала позовні вимоги тим, що позивач вважає, що між нею та відповідачем склались правовідносини, які мали ознаки правочину з надання послуг. Разом з тим, такий правочин мав дефектний характер та зі сторони ФОП ОСОБА_2 здійснений з використанням нечесної підприємницької практики.

Позивач вказувала, що кошти в сумі 7 300,00 грн сплачені нею за послуги, однак ОСОБА_1 не мала наміру замовляти у відповідача будь-які послуги, позивачка мала намір оплатити вступний внесок на користь фінансової біржи, оскільки вважала це необхідною умовою подальшого співробітництва з цією організацією. Пізніше позивачка зрозуміла, що ця вимога була абсолютно безпідставною, а особи причетні до фінансової біржи взагалі не планували відкривати рахунок позивачу і лише намір заволодіти коштами.

Таким чином, між сторонами не виникло жодних правовідносин, позивачка перераховуючи грошові кошти вважала, що мала намір оплатити вступний внесок на користь фінансової біржи, а відповідач виконував лише представницьку функцію цієї компанії, який взяв обов`язок з передачі грошових коштів на користь фінансової біржи.

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20 зазначено, що зобов`язання, які виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Змагальність сторін є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частина п`ята статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Оцінивши у справі докази що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що позивачем не доведено виникнення між сторонами будь-яких правовідносин, грошові кошти, які позивачка перераховуючи грошові кошти мала намір оплатити вступний внесок на користь фінансової біржи, оскільки вважала це необхідною умовою подальшого співробітництва з цією організацією, однак відповідач, який виконував представницьку функцією компанію грошові кошти не передав, у зв`язку з чим зберіг їх без достатньої правової підстави.

Оскільки позовні вимоги про застосування наслідків недійсності договору, а саме стягнення грошових коштів у розмірі 7 300,00 грн. не підлягають задоволенню за відсутністю між сторонами договірних правовідносин, тому похідні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача шкоди в сумі 137,18 грн; інфляційних витрат в сумі 4 359,81 грн; 3 відсотки річних в сумі 847,33 грн та моральної шкоди в сумі 3 650,00 грн. не підлягають задоволенню.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів є необгрунтовані, та такі, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Оскільки правовідносини, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів» не підтвердились під час розгляду справи, що було підставою для звільнення позивача від сплати судового збору, на час відкриття провадження у справі суд не може встановлювати обставини справи та перевіркою їх доказам, тобто визначитись з характером спірних правовідносин, суд присуджує до стягнення з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави за подачу позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн (3 028,00 грн * 0,4).

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 509, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 284, 288, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,00 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25 квітня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

С у д д я -