Справа № 204/8010/24
Провадження № 2/204/758/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(з а о ч н е)

20 березня 2025 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета Траст» про захист прав споживачів, -

У С Т А Н О В И В :

16 серпня 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача ТОВ «Бета Траст», із вимогами про захист прав споживача, стягнення грошових коштів у сумі 7001 гривня, інфляційних витрат в сумі 3064 гривні 16 копійок, проценти річних у сумі 663 гривні 71 копійка, а всього 10728 гривень 87 копійок. Разом з цим, прохає суду стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду у сумі 3500 гривень (а. с. 1-6).

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 03 червня 2021 року з її рахунку в АТ КБ «Приватбанк» було здійснено платіж у сумі 7001 гривень на розрахунковий рахунок ТОВ «Бета Траст», НОМЕР_1 , призначення платежу: «послуги з постачання та супроводження програмної продукції». Вказує, що у січні 2021 року вона натрапила на шахрайську фінансову організацію під назвою «Траст Макворі Кепітал» («Trust Macquarie Capital», trust-m-capital.com), менеджер якої описував «Траст Макворі Кепітал», як поважну міжнародну фінансову організацію з багаторічною історією. Стверджує, що скориставшись її довірливістю та некомпетентністю у питаннях фінансів та інвестицій, її вмовили вносити кошти на її так званий «торговий рахунок». Виконуючи інструкції менеджера, вона встановила на своєму мобільному телефоні програму для віддаленого доступу «AnyDesk», у такий спосіб менеджери отримали доступ до керування її рахунками в системі «Приват24». Вказує, що в ході співробітництва з цією начебто фінансовою організацією від її імені було вчинено декілька платежів. Ці платежі, як вона вважала, і як її переконували менеджери, були спрямовані на внесення коштів на її «торговий рахунок» у цій організації та на обслуговування цього рахунку. Фактично ж кошти сплачувалися на рахунки декількох різних суб`єктів господарської діяльності (ФОП та ТОВ). Зазначає, що менеджери пояснювали їй, що ці підприємці є представниками або керівниками компанії, а ТОВ це їхні партнерські організації, також уповноважені на здійснення платіжних операцій з прийняття інвестицій від громадян. Стверджує, що усі платежі фактично виконувалися менеджерами компанії «Траст Макворі Кепітал» через віддалений доступ до її телефону, тобто вона особисто не заповнювала реквізити платіжних доручень. Оскільки ці реквізити вносилися менеджерами дуже швидко, вона навіть не встигала побачити точне найменування одержувача платежу. Лише пізніше їй вдалося одержати платіжні документи, з яких стало відомо, на рахунки яких саме суб`єктів сплачувалися її кошти. Вказує, що з січня по травень 2021 року вона внесла кошти в загальній сумі понад 19 000 гривень на свій «торговий рахунок» у цій організації (як тоді вона вважала). Зазначає, що у перших числах червня 2021 року їй зателефонував менеджер «Траст Макворі Кепітал» і повідомив про унікальну можливість придбання так званих «ф`ючерсів». Він обіцяв швидке повернення вкладених коштів разом із суттєвим заробітком, водночас запевнив її, що ці кошти будуть автоматично зараховані як поповнення її «торгового рахунку». Так, позивачка погодилася придбати «ф`ючерси» на суму в 7000 гривень, в свою чергу, платіж фактично виконувався менеджером компанії «Траст Макворі Кепітал», через віддалений доступ до її телефону. Стверджує, що, як пізніше виявилося, кошти в сумі 7001 гривень фактично були сплачені на зазначений вище рахунок ТОВ «Бета Траст». Лише згодом вона зрозуміла, що має справу із шахрайською схемою. Їй стало відомо, що фінансової організації з назвою «Траст Макворі Кепітал» офіційно не існує ані в Україні, ані за кордоном. Від імені цієї «організації» на території України не виступав жоден легітимний суб`єкт господарської діяльності. В той же час, вона особисто не знайома з жодним із працівників, посадових осіб або засновників ТОВ «Бета Траст», ніколи ні з ким із них не зустрічалася і не спілкувалася. У неї з відповідачем ніколи не було і немає дотепер жодних домовленостей (угод, договорів тощо). Жодних послуг, у тому числі послуг з постачання та супроводження програмної продукції, відповідач їй не надавав. Серед зареєстрованих видів діяльності ТОВ «Бета Траст» немає жодного, який мав би відношення до фінансових послуг. Вказує, що за даними комплексної інформаційної системи Національного банку України (kis.bank.gov.ua), ТОВ «Бета Траст» не вносилося до Державного реєстру фінансових установ та Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги. Крім того, зазначає, що в платіжній інструкції найменування одержувача платежу зазначено як ТОВ «Бета», що вочевидь є наслідком неточності чи допущеної менеджером компанії помилки, чи навмисним спотворенням назви для утруднення ідентифікації одержувача. Між тим зазначений у платіжній інструкції код за ЄДРПОУ (43566121) вказує на те, що кошти були сплачені саме на рахунок ТОВ «Бета Траст». Вважає, що оскільки, кошти були сплачені за «послуги з постачання та супроводження програмної продукції» на рахунок ТОВ «Бета Траст», яке виступало як надавач послуг, а вона - як споживач, то між ними склалися правовідносини, які мали ознаки правочину з надання послуг. Разом з цим зазначає, цей правочин мав дефектний характер та зі сторони ТОВ «Бета Траст», оскільки був здійснений із використанням нечесної підприємницької практики. Тому вважає належним захистом її прав застосування наслідків недійсності правочину у вигляді стягнення з ТОВ «бета Траст» на її користь коштів у сумі 7001 гривня, разом із інфляційними збитками у сумі 3064 гривні 16 копійок та 3 % річних у сумі 663 гривні 71 копійка. Крім того, зазначає, що описаними подіями вона перенесла сильне душевне потрясіння як власне через втрату коштів, так і через усвідомлення непорядності, недобросовісності дій відповідача, що було для неї неочікуваним і не вкладалося в її світогляд. З`ясувавши, що її кошти сплачені на рахунок відповідача, вона перебувала у психологічному напруженні, переживала через невизначеність ситуації, сподівалася на добровільне повернення відповідачем цих коштів. Переконавшись у відсутності таких намірів у відповідача, вона була охоплена розпачем та відчуттям краху. Стверджує, що її постійно турбували пригнічений настрій, нервозність, порушення сну, коливання артеріального тиску, перебої в роботі серця. Переслідували нав`язливі спогади про події, пов`язані із втратою коштів. Вона знову і знову переживала ті події, аналізувала та обдумувала їх. Внаслідок недобросовісних дій відповідача вона втратила відчуття довіри до людей, у неї з`явилися непритаманні їй раніше підозріливість, повсякчасне очікування недобросовісних вчинків від оточуючих. Це вплинуло на її особисті та сімейні стосунки, їй стало важко виконувати звичайні повсякденні справи, вона віддалилася від близьких та від суспільного життя. Разом з цим, вказує на те, що вона похилого віку, протягом останніх років страждає на ряд хронічних захворювань ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцеву недостатність та гіпертонічну хворобу, але не зважаючи на це була змушена витрачати особистий час на підготовку цієї позовної заяви, консультації з юристами та збирання доказів. Таким чином, неправомірні дії або бездіяльність відповідача, які полягали в одержанні її коштів у розмірі 7001 гривень з використанням нечесної підприємницької практики, спричинили їй душевні страждання, внаслідок чого виникла необхідність застосування значних зусиль для організації її життя та відновлення її порушених прав, чим їй завдано мораль ну шкоду, яку вона оцінює в 3500 гривень та прохає суд стягнути з відповідача на її користь.

12 листопада 2024 року вказана справа надійшла на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з Дніпровського апеляційного суду після скасування ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2024 року про передачу справи за підсудністю (а. с. 57).

Ухвалою суду від 29 листопада 2024 року у справі відкрито спрощено позовне провадження без виклику сторін (а. с. 59), копія якої надіслана учасникам справи 29 листопада 2024 року за вихідним № 30216/24-вих/2/204/4173/24 (а. с. 60).

Ухвалою суду від 04 лютого 2025 року у справі здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження без виклику сторін до спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а. с. 64).

Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 76), в якій позовні вимоги підтримала, прохала суд задовольнити.

Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 74).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 03 червня 2021 року здійснила грошовий платіж на суму 7001 гривня рахунок одержувача ТОВ «Бета», код отримувача 43566121, рахунок отримувача UA 0215799, що підтверджується платіжною інструкцією АТ «КБ «Приватбанк», в яких зазначено призначення платежу «послуги з постачання та супроводження програмної продукції» (а. с. 7).

Згідно з довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що «Бета Траст», повне найменування Beta Trust, Limited Liability Company, , місцезнаходження : 01601, м. Київ, вул.. Мечникова, буд. 2-А; розмір статутного капіталу 72 000 000 гривень; засновник ОСОБА_2 , керівник ОСОБА_3 ; вид діяльності 62.09 інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем (основний), 62.02 Консультування з питань інформатизації, 62.03 діяльність із керування комп`ютерним устаткуванням, 63.11 оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність (а. с. 8-9).

Також позивачкою надано роздруківку публікацій з веб-сайту ТОВ «Чарджбек-Україна» з рекомендаціями як повернути гроші з шахрайських проектів, перераховані на рахунки фізичних осіб і підприємців та роздруківку коментарів до публікації з веб-сайту ТОВ «Чарджбек-Україна» (а. с.10-11).

Відповідно до інформації з сайту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 22 червня 2021 року, оновлено список сумнівних інвестиційних проектів та додано, крім іншого, TrustMacquaireCapital (а. с. 15 та на звороті).

Крім того, позивачкою на підтвердження моральної шкоди надано копію запису з амбулаторної картки. Згідно з записами кардіолога від 23 березня 2022 року ОСОБА_1 має скарги на біль у серці давлючого характеру (а. с. 16).

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, у преамбулі до Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до вимог п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно вимогами п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або з виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, з огляду на характер правовідносин, які регулюються Закону України «Про захист прав споживачів», його дія поширюється на відносини, які виникають із договорів, актів законодавства та інших угод, які не суперечать Закону.

Позивачка у позовній заяві зазначає, що у неї з відповідачем немає жодних домовленостей (угод, договорів тощо), жодних послуг відповідач їй не надавав.

При цьому, позивачка посилається на застосування наслідків недійсності правочину, як належний спосіб захисту її порушених прав.

Натомість, виходячи зі змісту позову, у суду не виникає сумнівів, що у спірних правовідносинах позивачка не є споживачем послуг, а фактично ставить питання перед судом про стягнення з відповідача коштів, які той отримав без достатніх правових підстав (безпідставно отриманих коштів).

Так, у постанові ВП ВС від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, остання пояснила, що принцип jura novit curia зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послались на неналежні норми права, суд самостійно кваліфікує? спірні відносини та прийняти рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні ?правовідносини. Окремо зазначено, що «самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

Таким чином, суд керується вимогами ст. 1212 ЦК України, яка регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 30 серпня 2018 року у справі № 334/2517/16-ц вказав на те, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Таким чином, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Отже, набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірні грошові кошти у розмірі 7001 гривня перераховані позивачем на рахунок відповідача, що вбачається із наданої позивачем копії платіжної інструкції. Отримання відповідачем коштів відбулось в не заборонений цивільним законодавством спосіб.

Крім того, суд зазначає, що позивачкою не було надано суду жодних належних, достатніх, допустимих та переконливих доказів того, що перерахування грошових коштів відбулося в межах надання фінансових послуг, так само, як і не надано доказів того, що вищевказані грошові кошти були отримані відповідачем без достатньої правової підстави.

Суд зазначає, що сам по собі факт отримання відповідачем вказаних коштів, що підтверджується наявною у справі платіжною інструкцією, не є належним та допустимим доказом тієї обставини, що відповідач зберігає у себе майно без достатньої правової підстави та зобов`язаний його повернути на користь позивачки.

Так, у даному спорі позивачка повинна довести наявність трьох умов, які б підтверджували зобов`язання з безпідставного набуття майна, а саме: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна, проте такі факти позивачем не доведені належними та допустимими доказами.

Натомість, в обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона натрапила на шахрайську організацію «Траст Макворі Кепітал» та нею було здійснено грошовий переказ, який фактично був отриманий відповідачем ТОВ «Бета Траст».

При цьому, остання, зазначає про те, що вона особисто не знайома з жодним із працівників, посадових осіб або засновників ТОВ «Бета Траст», ніколи ні з ким із них не зустрічалася і не спілкувалася. Крім того, зазначає, що у неї з відповідачем ніколи не було і немає дотепер жодних домовленостей (угод, договорі тощо); жодних послуг, у тому числі послуг з постачання та супроводження програмної продукції відповідач їй не надавав.

Також, позивачкою не надано суду жодних належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що вона зверталась до органів Національної поліції з заявою про шахрайські дії ТОВ «Бета Траст», за результатами розгляду якої відкрито кримінальне провадження, де б статус обвинуваченого чи підозрюваного був присвоєний відповідачеві, зокрема, витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що на теперішній час здійснюється досудове розслідування з урахування підстав, які є предметом розгляду даних позовних вимог, чи вироку суду, який підтвердив би факт вчинення злочину саме відповідачем ТОВ «Бета Траст», чи певною юридичною особою, до якої останній має відношення та який набрав законної сили.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Згідно з вимогами ч. ч. с. 1, 2, 5 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Приписами ст. 82 ЦПК України визначено, що підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Нормами ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, зважаючи на те, що позивачкою не надано суду належних та переконливих доказів на обґрунтування та підтвердження своїх позовних вимог, а її доводи є нічим іншим, як її суб`єктивним баченням, суд дійшов переконливого висновку про те, що позивачкою не доведено відсутність правової підстави набуття відповідачем грошових коштів у заявленому розмірі 7001 гривня, а отже позовні вимоги є необґрунтованими, у зв`язку з чим суд доходить обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача ТОВ «Бета Траст» інфляційних втрат, 3 % річних та моральної шкоди є похідними від основних вимог, то вони також не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета Траст» (01601, м. Київ, вул. Мечнікова 2, літера А; ) про захист прав споживачів залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідачів протягом двадцяти днів зо дня отримання ними копії рішення.

Суддя А.І. Приваліхіна