ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/4137/21
Номер провадження 22-ц/818/1318/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року в складі судді Богдан М.В. по справі № 641/4137/21 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що вона у 1979 році за місцем своєї колишньої роботи познайомилась та потоваришувала із ОСОБА_2 , 1956 року народження, яка на той час проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом із своїми батьками ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та рідною сестрою ОСОБА_5 , 1954 року народження.

Приблизно з середини 1980 року вона, у зв`язку із тим, що в неї була неблагопристойна сім`я (батьки випивали та часто сварились), за пропозицією батьків ОСОБА_2 , переїхала жити до сім`ї ОСОБА_6 , була прийнята як їх родичка. Саме з цього моменту вони фактично почали жити однією сім`єю, приймаючи участь у житті одне одного. Вона також познайомилась з оточенням сім`ї ОСОБА_6 , які теж сприймали її як родичку, яка з ними постійно проживає.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після їх смерті залишилась чотирикімнатна квартира АДРЕСА_2 , де стали проживати вона, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Зареєстрованою в цій квартирі вона не була, оскільки була зареєстрована за місцем проживання своїх батьків в квартирі АДРЕСА_3 .

Наприкінці 2004 року вона отримала у власність за заповітом після смерті своїх батьків квартиру АДРЕСА_3 , яку вирішила продати, а за отримані кошти вони з сестрами Рейзельман погасили борги та приватизували квартиру АДРЕСА_2 на ім?я ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Оскільки ця квартира потребувала багато витрат, вони вирішили її продати та придбати іншу, меншу за розміром.

07 травня 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 продали квартиру АДРЕСА_2 , а 14 травня 2004 року вони придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , оформивши договір купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_2

3 07 липня 2004 року вони всі втрьох з сестрами ОСОБА_6 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_4 . З моменту придбання вищевказаної квартири вони втрьох продовжили проживати однією сім?єю, так саме, як і до цього, мали спільні витрати, спільний бюджет, спільне харчування, купували майно для спільного користування, приймали участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надавали один одному взаємну допомогу, всі разом користувались житлом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 .

Похованням ОСОБА_5 вони займались удвох з ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 їй вже довелось ховати самій.

3 моменту смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_4 .

Ані ОСОБА_5 , ані ОСОБА_2 не мали більше жодних родичів, не були одружені та не мали дітей, заповітів померлі не залишили.

15 вересня 2020 року вона звернулась до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про відкриття спадкової справи та прийняття у спадщину за законом вказаної квартири, проте 02 жовтня 2020 року державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Нікуліна О.М. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцю четвертої черги з підстав відсутності встановленого судом факту проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем.

Просила встановити факт її проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та визнати за нею право спадкування за законом як спадкоємиці четвертої черги квартири АДРЕСА_4 , що залишилась після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

30 серпня 2021 року від відповідача Харківської міської ради надійшов відзив, в якому заперечувалось проти задоволення позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження факту ведення спільного господарства, наявності спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання, наявність лише документів, пов`язаних зі смертю та похованням спадкодавця, не є доказом перебування з нею у фактичних сімейних відносинах.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , однією сім`єю з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 07 липня 2004 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом, як спадкоємцю четвертої черги після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду мотивовано тим, що на підставі наданих до суду письмових доказів та показів свідків судом встановлено, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , за однією адресою з 07 липня 2004 року по дату відкриття спадщини. Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на майно, належне померлій ОСОБА_2 , також підлягають задоволенню у повному обсязі, адже ці вимоги належним чином обґрунтовані та підтверджуються наявними матеріалами справи, показами свідків, фотокартками.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 09 грудня 2024 року Харківська міська рада до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою не надано належних доказів для встановлення факту її проживання разом із ОСОБА_2 однією сім`єю, зокрема, ведення ними спільного побуту, здійснення спільних витрат та придбання майна в інтересах сім`ї, придбання ліків та продуктів харчування. Спірний факт встановлено судом лише з пояснень свідків. Квитанції про сплату житлово-комунальних послуг, фотографії, докази оплати поховання, наявність у позивачки документів померлої не є підтвердженням спірного факту їх проживання однією сім`єю. Суд не дослідив, чи перебували позивачка та ОСОБА_2 у шлюбах. Вимога про визнання права власності задоволенню не підлягає, оскільки у разі встановлення судом факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем позивачка не позбавлена права на оформлення спадщини у нотаріуса.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 24 квітня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

Харківською міською радою отримано 19 грудня 2024 року в електронному кабінеті (а.с. 185).

Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 28 грудня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 194-195).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом із своїми батьками - матір?ю ОСОБА_3 , батьком ОСОБА_4 та рідною сестрою ОСОБА_5 , 1954 року народження (а.с. 21, 26, 27).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 24).

29 квітня 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 приватизували квартиру АДРЕСА_2 згідно приватизаційних платіжних доручень № 2584-Х2/1 та № 2584-Х2/2 (а.с. 11).

07 травня 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 продали квартиру АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Кесян К.С. за № 7-1448 (а.с. 12).

14 травня 2004 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Зінченко Р.П. за № 1581, придбала в ОСОБА_7 двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 14 червня 2004 року, що підтверджується витягом КП «ХМБТІ» № 3845247 (а.с. 13-15).

3 07 липня 2004 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується довідками № 2682 від 31 серпня 2004 року, № 2764 від 10 вересня 2004 року, виданими КЖЕП № 122, довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 06 серпня 2020 року (а.с. 18, 19).

На підтвердження проживання ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за вказаною адресою з 07 липня 2004 року надано також акт про фактичне проживання за зареєстрованим місцем проживання від 04 жовтня 2021 року, складений сусідами (а.с. 88).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 (а.с. 22, 23).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 (а.с. 29, 30-31).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 19 вересня 2020 року, станом на 01 квітня 2020 року ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , разом із ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно до акту на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення (Крематорій) від 02 квітня 2020 року, виданого КП «Ритуал», організацію та оплату поховання ОСОБА_2 здійснювала ОСОБА_1 (а.с. 32).

3 моменту смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_4 .

Заповіту ОСОБА_2 не залишила.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 № 896/2020 заведена 02 вересня 2020 року державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 61626716 від 11 вересня 2020 року (а.с. 6).

15 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 02 жовтня 2020 року подала заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцю четвертої черги (а.с. 7, 8).

Постановою від 02 жовтня 2020 року державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Нікуліна О.М. відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцю четвертої черги з підстав відсутності рішення суду про встановлення факту проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем (а.с. 10).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надані копії квитанцій на оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_5 , за квітень 2020 року, травень 2020 року, серпень 2020 року, вересень 2020 року, листопад 2020 року, грудень 2020 року, квітень 2021 року (а.с. 33-36), фотографії (а.с. 37-38).

Судом першої інстанції допитано свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18)).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року в справі № 365/455/20 (провадження № 61-13326св21)).

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 554/14633/15-ц (провадження № 61-9952св18), від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18), від 28 травня 2021 року у справі № 182/653/17 (провадження № 61-11815св20), від 03 квітня 2024 року у справі № 405/2419/23 (провадження № 61-1534св24).

З метою застосування статті 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22), від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21).

Належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 07 липня 2004 року були разом зареєстровані та проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_5 .

Після смерті ОСОБА_2 позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, продовжує проживати у вказаній квартирі та нести витрати на її утримання. Спадкова квартира була і до цього часу залишається постійним місцем проживання позивачки. У ОСОБА_1 перебувають особисті документи ОСОБА_2 та членів її родини, вона займалась похованням ОСОБА_2 . Інші особи не були зареєстровані з ОСОБА_2 за однією адресою на час її смерті, із заявами про прийняття спадщини не звертались.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, врахувавши відсутність у ОСОБА_2 інших спадкоємців, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, показанням свідків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність ОСОБА_1 факту постійного проживання з ОСОБА_2 з 07 липня 2004 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заперечуючи проти позову, Харківська міська рада не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачка не проживала разом із спадкодавицею протягом п`яти років до дня її смерті.

Твердження Харківської міської ради щодо того, що рішення суду ґрунтується лише на показаннях свідків, не можуть бути взяті до уваги, адже показання свідків не суперечать поясненням позивачки і встановленим обставинам справи, є належним засобом доказування, на якому, серед інших, може ґрунтуватися судове рішення про встановлення факту.

Доводи Харківської міської ради щодо відсутності доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували у шлюбі, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом спору не є встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу. Положення щодо того, що до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, поширюється щодо осіб, а саме чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі, проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. До того ж, інші особи, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , зокрема чоловік чи діти, відсутні. Договір купівлі-продажу спадкової квартири від 14 травня 2004 року також не містить даних про те, що квартира набута покупцем у шлюбі. Посилання Харківської міської ради на можливе перебування ОСОБА_2 у шлюбі є лише її припущеннями та не мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, доводи апеляційної скарги в частині вищевказаних вимог не спростовують висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, з огляду на таке.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно вимог статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Підпунктами 4.14, 4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ 22 лютого 2012 року за № 296/5, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Підпунктом 4.4. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів державної реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин, а також документи, видані органами іноземних держав, які посвідчують такі факти.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Зі змісту постанови державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 02 жовтня 2020 року вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стала відсутність такого, що набрало законної сили, рішення суду про встановлення факту проживання спадкоємця ОСОБА_1 однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 .

З урахуванням того, що наразі судовим рішенням встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 07 липня 2004 року до дня смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, позивачка не позбавлена можливості звернутися до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та оформити свої спадкові права у позасудовому нотаріальному порядку.

До того ж, визнаючи за ОСОБА_11 право власності на спадкове майно суд першої інстанції всупереч принципу диспозитивності цивільного судочинства вийшов за межі заявлених позовних вимог, адже, як вбачається з прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 , вона просила визнати за нею право спадкування за законом як спадкоємиці четвертої черги квартири, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , а не право власності на квартиру, що входить до складу спадщини.

За відсутності у позивачки будь-яких перешкод для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса суд не має повноважень на визнання за спадкоємцем права на спадкування за законом, оскільки таке право вона може реалізувати в нотаріальному порядку.

З огляду на те, що судом встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , позивачка має право на спадкування як спадкоємець четвертої черги, отже вимога щодо визнання за нею право спадкування за законом не є належним та ефективним способом захисту її прав. Таким способом захисту є саме встановлення факту.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , слід скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вимоги про визнання права спадкування за законом. Оскаржуване рішення суду в частині встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 07 липня 2004 року до 01 квітня 2020 року слід залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За подачу позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн (а.с. 46, 54).

За подачу апеляційної скарги Харківською міською радою сплачено судовий збір у розмірі 2724,00 грн (а.с. 190).

З урахуванням часткового задоволення вимог апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1362,00 грн (2724,00 / 2).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права спадкування за законом як спадкоємиці четвертої черги на квартиру АДРЕСА_4 , що залишилась після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , однією сім`єю з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 07 липня 2004 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь Харківської міської ради (, місцезнаходження: м. Харків, майдан Конституції, 7) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина