Справа № 278/3246/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Кравчук Д. В., розглянувши цивільну справу в порядку загального провадження за позовною заявою першого заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Житомирської обласної державної адміністрації (Житомирська обласна військова адміністрація), Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ВЧ НОМЕР_1 про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні землями оборони шляхом визнання недійсним договору дарування, припинення права володіння земельною ділянкою та зобов`язання повернути її державі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із вимогами, якими ставить на розгляд суду питання про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні землями оборони шляхом визнання недійсним договору дарування, припинення права володіння земельною ділянкою та зобов`язання повернути її державі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у відповідності до постанови Житомирського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року у справі №278/1303/20, судом було постановлено: визнано незаконним та скасовано рішення 24 сесії 5 скликання Буківської сільської ради від 11 червня 2008 року; визнано недійсним державний акт серії ЯД №564055 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована в Житомирській області, Житомирському районі, с. Тригір`я, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:002:0016, виданий ОСОБА_3 та зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за №28; визнано недійсним державний акт серії ЯД №564056 на право власності на земельну ділянку площею 0,0300 га, яка розташована в Житомирській області, Житомирський район, с. Тригір`я, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:002:0017, виданий ОСОБА_3 та зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за №29; витребувано у ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0016 площею 0,2500 га та земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0017, площею 0,0300 га, що знаходяться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Тригір`я на користь Квартирно експлуатаційного відділу м. Житомира.

Попри те, що указане рішення суду у справі №278/1303/20 набрало законної сили, наявний виконавчий лист, за яким направлено для примусового виконання, що достеменно було відомо ОСОБА_2 , користуючись тим, що судом було відмовлено у накладенні арешту на земельну ділянку, останньою 29.12.2023, з метою невиконання вказаного рішення суду, земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0016 площею 0,2500 га відчужено за нотаріально посвідченим договором дарування на користь ОСОБА_1 .

За таких обставин, позивач просить суд, з огляду на рішення у справах №45/326-50/136т та №278/1303/20, договір дарування від 29.12.2023 земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0016 площею 0,2500 га, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати недійсним, право володіння ОСОБА_1 землями оборони припинити шляхом припинення права володіння земельною ділянкою та зобов`язати повернути її державі.

13.06.2024 року суддею Житомирського районного суду Житомирської області було задавлено заяву Першого заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0016, площею 0,25 га, що перебуває у власності ОСОБА_1 .

Провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 17.06.2024 року.

14 жовтня 2024 року ухвалою суду було задоволено клопотання представника КЕВ м. Житомира Кур`янової Н. М. про залучення Військової частини МО В/Ч НОМЕР_2 до участі у справі, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

13 листопада 2024 року ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Сищука Віктора Володимировича про залишення позовної заяви першого заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону без розгляду.

20.03.2025 року у судовому засіданні клопотання адвокат Козирєва Ігоря Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі було залишено без розгляду, оскільки на момент його розгляду постановою Верховного Суду від 19.02.2025 року касаціна скарга була залишена без задоволення, а постанова Житомирського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року у справі №278/1303/20 була залишена без змін, тобто набрала законної сили.

Перший заступник керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник Міністерства оборони України підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити та проводити розгляд справи без його участі.

Представник Житомирської обласної державної адміністрації (Житомирська обласна військова адміністрація) покладалась на розсуд суду з урахуванням наявних доказів.

Представник Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Адвокат Сищук Віктор Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , при винесені рішення покладався на розсуд суду, розгляд справи просив проводити без нього та його довірителя.

Адвокат Козирєв Ігор Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_2 , при винесені рішення покладався на розсуд суду, розгляд справи просив проводити без нього та його довірителя.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ВЧ НОМЕР_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Проаналізувавши матеріали справи, вислухавши думки учасників, встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

На підставі Державного акта на право користування землею серії Б №022537, виданого у 1978 році Житомирським обласним виконкомом Житомирській КЕЧ району, правонаступником якої є КЕВ м. Житомира, на праві постійного і безоплатного користування була надана земельна ділянка площею 15 724,8 га, до складу якої входить і спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0016 площею 0,2500 га (а.с.61-65).

Відповідно до Витягу з рішення Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11.06.2008 року було вирішено надати дозвіл ОСОБА_4 про передачу земельної ділянки у власність, що була у користуванні площею 0,2800 га в тому числі 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських та споруд, 0,030 га - введення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку, господарських та споруд в с. Тригір`я Житомирського району (а.с.101).

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0016 площею 0,2500 га у відповідності до Державного акту на право на земельну ділянку від 26.11.2008 року належала ОСОБА_4 (а.с.42-43).

Земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0017 площею 0,0300 га, у відповідності до договору купівлі-продажу земельної ділянки №27 від 11.01.2018 року ОСОБА_4 продала ОСОБА_2 (а.с.44-45).

Відповідно до рішення №РВ-019 від 28.02.2019 року КЕВ міста Житомира було відмовлено у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (а.с.93-94).

Висновком експерта №468/20 від 28.10.2020 року підтверджено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0017 площею 0,0300 га та :03:002:0016 площею 0,2500 га повністю накладаються на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_3 на території Житомирського району Житомирської області. Площа накладки 0,2800 га, в тому числі: 0,2500 га, за використанням відповідає коду КВЦПЗ - 02.01 (будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських та споруд) та - 01.03 (введення особистого селянського господарства) (а.с.75-92).

Договором дарування №8061 від 29.12.2023 року земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0016 площею 0,2500 га ОСОБА_2 подаровано ОСОБА_1 (а.с. 39-41).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0016 площею 0,2500 га на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування (а.с.36-38).

22.08.2023 року Житомирським апеляційним судом було постановлено рішення, на яке посилається першого заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в обґрунтування позовних вимог (а.с.46-60).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.4 та 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судами у справі №45/326-50/136т (щодо належності МОУ в особі КЕВ м. Житомир прав на землі площею 15 414,4100 га, згідно державного акта від 1978 року, а також приналежність їх саме до земель оборони), та у справі №278/1303/20 (щодо накладання (перетину) земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0016 площею 0,2500 га на землі оборони, що посвідчені за КЕВ м. Житомира держактом серії Б №022537 від 1978 року) є преюдиційними для розгляду даної цивільної справи Житомирським районним судом Житомирської області.

Житомирський апеляційний суд у справі №278/1303/20 констатував, що ОСОБА_5 не мала права отримувати державні акти і відчужувати зазначені у справі земельні ділянки, у тому числі з кадастровим номером :03:002:0016 ОСОБА_2 , оскільки спірна ділянка є землями оборони, що має обмежену обороноздатність, в силу закону не може перебувати у приватній власності (ст. 84 ЗК України).

Із системного аналізу законодавчих норм вбачається, що усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою це захист права власника або користувача ділянки від дій, які обмежують або унеможливлюють повноцінне використання землі за її призначенням, що регулюється нормами цивільного, земельного та адміністративного законодавства України. Юридичне забезпечення захисту прав на землю в судовому порядку полягає у застосуванні норм законодавства для відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав власників чи користувачів земельних ділянок.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Виходячи із ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Тобто, суд приходить до висновку, що укладений договір мав на меті уникнення звернення стягнення на майно ОСОБА_2 , а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0016 площею 0,2500 га, що суперечить загальним засадам та спеціальним нормам цивільного законодавства, а отже такий договір доцільно визнати недійсним з метою захисту права держави на володіння, користування та розпорядження землями оборони.

Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Аналіз статті 388 ЦК України, засвідчує, що майно може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо майно на момент вибуття з володіння держави або територіальної громади належало до об`єктів та земель оборони.

Відповідно до ч. 4 ст. 288 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Тобто, виходячи із обставин справи та системного аналізу законодавчих норм, судом встановлена доцільність задоволення вимоги позивача про припинення володіння відповідача ОСОБА_1 правом власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0016, площею 0,25 га.

Водночас, суд наголошує, що абз. 2 ч. 3 ст .26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, з яких вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зокрема, ч. 2 ст. 16 ЦК України, закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів особи. Водночас, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Ч. 3 даної статті передбачені шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки.

Житомирській КЕЧ району, правонаступником якої є КЕВ м. Житомира, на праві постійного і безоплатного користування була надана земельна ділянка площею 15 724,8 га, до складу якої входить і спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0016 площею 0,2500 га, на підставі Державного акта на право користування землею серії Б №022537, виданого у 1978 році Житомирським обласним виконкомом.

Тобто, суд вважає за доцільне зобов`язати ОСОБА_1 повернути Державі в особі Квартирно експлуатаційного відділу міста Житомир земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :03:002:0016, привівши її у попередній стан, що забезпечить можливість її використання за цільовим призначенням, як землі оборони, оскільки такий спосіб захисту права є правомірним.

При викладених обставинах, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає заявлені вимоги першого заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Житомирської обласної державної адміністрації (Житомирська обласна військова адміністрація), Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вказані витрати також повинні бути стягнуті з відповідачів на користь позивача.

З огляду на вищевикладене, суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору 10598,00 грн на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, а саме з ОСОБА_2 - 3028,00 грн, з ОСОБА_1 - 7570,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву першого заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Житомирської обласної державної адміністрації (Житомирська обласна військова адміністрація), Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ВЧ НОМЕР_1 про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні землями оборони шляхом визнання недійсним договору дарування, припинення права володіння земельною ділянкою та зобов`язання повернути її державі, - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 29.12.2023 №8016 земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0016, площею 0,25 га, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Царіциною І.С., індексний номер 70968515.

Припинити володіння відповідача ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_4 ) правом власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0016, площею 0,25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220, індексний номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 70968515.

Зобов`язати ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_4 ) повернути Державі в особі Квартирно експлуатаційного відділу міста Житомир земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :03:002:0016, привівши її у попередній стан, що забезпечить можливість її використання за цільовим призначенням, як землі оборони.

Стягнути з відповідачів судові витрати зі сплати судового збору в сумі 10598,00 грн на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (рахунок UA0082966, МФО 820172 в ДКСУ м. Київ, ), а саме: з ОСОБА_2 - 3028,00 грн, з ОСОБА_1 - 7570,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 28.04.2025 року.

Суддя О. М. Дубовік