Справа № 296/4432/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.

за участю секретаря судового засідання Клименко Е.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Омельченко Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів банківських послуг, стягнення інфляційних втрат, відсотків за користування чужими грошовими коштами, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023р. представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», в якому просить:

- стягнути з ПАТ «Акцент-Банк» інфляційних витрат в розмірі 76923,63 грн.;

- стягнути з ПАТ «Акцент-Банк» проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 158244,59 грн.;

- стягнути з ПАТ «Акцент-Банк» моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви вказав, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено два договори на умовах банківського депозитного вкладу: договір №SAMABWFD9100 від 19.10.2015 з внесенням коштів готівкою в розмірі 146 006,00 грн. за процентною ставкою 15,5% річних, строком на 6 місяців по 19.04.2016 включно; договір №SAMABWFD800 від 17.06.2015 з внесенням коштів готівкою в розмірі 27410,00 грн. за процентною ставкою 19,5% річних, строком на 12 місяців по 17.06.2016 включно. По закінченню строку договорів ОСОБА_1 не зверталася з вимогою про повернення коштів і договори автоматично продовжувалися ще на один строк, що тривало до 29.01.2018.

В подальшому, 29.01.2018 позивач виявила, що з її карткового рахунку зникли грошові кошти в розмірі 5 000 грн. Наступного дня позивач звернулася до відділення №163 ПАТ «Акцент-банк» з метою врегулювання «неправомірних» дій, де встановлено, що в персональну справу позивача внесені зміни у вигляді додаткового номеру телефону, під який створено особистий кабінет та на іншій картці, яка є кредитною, збільшено кредитний ліміт з 5000,00грн. до 15000,00грн., які переведено на невідомі позивачу рахунки. За фактом крадіжки грошових коштів Житомирським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області 31.01.2018 відкрито кримінальне провадження №0000479 та встановлено, що 15.01.2018 невідома особа шляхом вільного доступу, через мережу Інтернет таємно викрала грошові кошти в сумі 54000 грн. з банківських карток Приват Банку та А- Банку, чим спричинила матеріальної шкоди позивачу на вищевказану суму.

Незважаючи на відрите кримінальне провадження та на письмові звернення до банку щодо зупинення нарахування штрафних санкцій, банк продовжував нараховувати пеню та штрафи і в подальшому списав грошові кошти з депозитного рахунку позивача в розмірі 115 306,92 грн.

Оскільки своїх банківських карток ОСОБА_1 нікому не надавала і не втрачала, а також кодоване слово-пароль нікому не розголошувала банк безпідставно списав кошти з рахунку позивача, відповідно до положень пункту 6 договору SAMABWFD9100 від 19.10.2015, який порушує права позивача, як споживача прав фінансових послуг, а тому остання зверталась до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до АТ «Акцент-Банк» про стягнення коштів.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 08.11.2022 стягнуто з АТ «Акцент -Банк» на користь ОСОБА_1 115306,92грн.

На виконання згаданого судового рішення Корольовським ВДВС у м.Житомирі ЦМУМЮ (м.Київ) відкрито виконавче провадження. У зв`язку з повним та фактичним виконанням судового рішення 16.01.2023 виконавче провадження завершено.

Однак питання відшкодування відповідачем грошових коштів внаслідок протиправного та безпідставного утримання коштів позивача не вирішено, оскільки, починаючи з 29.01.2018 року відповідач протиправно відмовляв у поверненні ОСОБА_1 коштів, користуючись ними до моменту їх фактичного повернення.

Враховуючи зазначене позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати, відсотки за користування чужими грошовими коштами та моральну шкоду.

У відзиві від 31.07.2023р. представник відповідача вказав, що неналежні перекази, що відбулися 15-18 січня 2018 року, були за рахунок банківських коштів, а не особистих коштів позивачки, а договірне списання 14.11.2019 року суми в розмірі 115 306,92 грн. при перерахуванні коштів з депозиту позивачки на її дебітну картку, та направлення їх на погашення заборгованості за кредитною карткою не є неналежним переказом і може кваліфікуватися лише як обов`язок щодо повернення неналежно отриманих коштів. В такому випадку відповідальність наступає лише за ст. 625 ЦК України у вигляді інфляційних витрат та 3 відсотків річних.

З відповіді на відзив вбачається, що ОСОБА_1 дізналась про вчинення відносно неї шахрайських дій, коли з її розрахункової карти зникли кошти, про що вона одразу повідомила Банк. І тоді ж було виявлено збільшення кредитного ліміту на її карті. Свої персональні дані вона не розголошувала, і нікому не передавала інформацію щодо карти ( ПІН-код, CVV та іншу інформацію). Самостійно звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно неї шахрайства. Натомість банк, не провівши ретельного розслідування фактів, зазначених у неодноразових заявах позивача, прийняв рішення про нарахування процентів та штрафних санкцій за кредитною картою.

Ухвалою суду від 15.04.2025р. провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» в частині вимог про стягнення моральної шкоди закрито.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Омельченко Є.В. просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08.11.2022р. по справі №296/5046/20 встановлено наступні обставини: «17.06.2015 між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №SAMABWFD800 «Вклад «Стандарт» строковий на 12 місяців» з внесенням коштів у сумі 27410,00 грн., з нарахуванням на суму вкладу процентів на рахунок/картку № НОМЕР_1 за процентною ставкою 19,5% річних на 12 місяців до 17.06.2016, що підтверджується копією договору №SAMABWFD800.

19.10.2015 між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №AMABWFD9100 «Вклад «Стандарт» строком на 6 місяців» та внесені кошти готівкою в сумі 146006,00 грн. з нарахуванням на суму вкладу процентів на рахунок/картку № НОМЕР_1 за процентною ставкою 15,5% річних на 6 місяців по 19.04.2016 включно, що підтверджується копією договору №AMABWFD9100.

02.11.2016 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

14.01.2018 о 21:30:33 за кредитним договором б/н від 30.03.2015 за ініціативи банку збільшено кредитний ліміт до 10500 грн., в подальшому о 22:05:20 за ініціативи банку кредитний ліміт збільшено до 50000 грн., що стверджується копією довідки за лімітами А-Банк.

Після збільшення кредитного ліміту в період з 15.01.2018 до 18.01.2018 з карткового рахунку № НОМЕР_2 здійснено переводи грошових коштів на суму 49 964,28 грн., що стверджується копією виписки А-Банк за період з 30.03.2015-28.04.2020.

30.01.2018 позивач звернулась у відділення № 163 ПАТ «Акцент-банк» де дізналась, що в її персональну справу без відома позивача та персоніфікації особи були внесені зміни, а саме, зареєстровано додатковий номер телефону ( НОМЕР_3 ). Під цей номер телефону через мережу інтернет було створено особовий кабінет, а також на кредитній картці № НОМЕР_2 збільшено суму кредитного ліміту з п`яти до п`ятдесяти тисяч гривень і в ніч з 15 на 16 січня 2018 року переведено шахраями на невідомі позивачу рахунки. Цього ж дня позивач повідомила службу безпеки ПАТ «A-Банк» про вчинення шахрайських дій.

31.01.2018 за заявою ОСОБА_1 розпочато кримінальне провадження №0000479 за ч.3 ст.190 КК України (шахрайство) за фактом того, що 15.01.2018 невідома особа, шляхом вільного доступу, через мережу Інтернет таємно викрала грошові кошти в сумі 54000 грн. з банківських карток Приват Банку та А- Банку, чим спричинила ОСОБА_1 матеріальну шкоду.

За результатами проведеного досудового розслідування, яке на даний момент не завершено, встановлено, що невстановлена слідством особа, використовуючи електронно-обчислювальну техніку (персональний комп`ютер), отримала несанкціонований доступ до кредитної банківської картки «А-БАНК», що належить ОСОБА_1 та підвищила кредитний ліміт по картці до 50 000 грн. В подальшому, невстановлена слідством особа за допомогою платіжної системи «Portmone» здійснила транзакції на загальну суму 50000 грн. на невстановлені слідством банківські рахунки. Після чого, викрадені грошові кошти були зняті у банківському автоматі «ПУМБ» за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що по картці № НОМЕР_2 «Універсальна Голд 55» була прострочена заборгованість у розмірі 115306,92 грн., 14.11.2019 А-Банк провів розірвання депозиту Стандарт Строковий на 6 міс. за угодою №AMABWFD9100 для погашення заборгованості згідно з умовами депозитного договору».

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08.11.2022р. по справі №296/5046/20 позов ОСОБА_1 до АТ "Акцент-Банк" в особі Житомирського відділення "Акцент-Банк" про визнання нечинним пункту договору, визнання дій протиправними, повернення грошових коштів, стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнуто з АТ "Акцент-Банк" в особі Житомирського відділення "Акцент-Банк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 115306, 92 грн. (а.с. 120-127).

Згідно даного рішення суд встановив факт безпідставного розпорядження АТ «Акцент-Банк» грошовими коштами позивача як клієнта банку шляхом їх безготівкового списання з банківського рахунку, відкритого позивачем, та дійшов висновку про стягнення з банку на користь позивача коштів у розмірі 115306, 92 грн.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Як було зазначено вище, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08.11.2022р. встановлено факт безпідставного розпорядження АТ «Акцент-Банк» грошовими коштами позивача у сумі 115306, 92 грн., а тому банк несе відповідальність перед клієнтом відповідно до ст.1073 ЦК України.

Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Вбачається, що позивач просить стягнути з банку 158244,59грн. процентів за користування чужими грошовими коштами. Відповідно до розрахунку (а.с.14 17) представник позивача здійснив нарахування відсотків за користування чужими грошовим коштами визначивши їх розмір на рівні облікової ставки Національного банку України, що не передбачено ст.ст. 536, 1073 ЦК України.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року в справі № 639/224/16-ц вказано, що «звертаючись з позовом про повернення відповідачем безпідставно отриманих грошових коштів, позивач на підставі статті 1214 ЦК України просила стягнути проценти за користування цими коштами, визначивши їх розмір відповідно до статті 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України, застосувавши аналогію закону. Законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. Отже, застосовувати до спірних відносин положення частини першої статті 1048 ЦК України за аналогією закону, аби визначити розмір процентів, є помилковими, бо, по-перше, у цій справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина перша статті 1048 ЦК України застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині. Таким чином суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача проценти за користування безпідставно набутими коштами на рівні облікової ставки НБУ, застосовуючи аналогію закону із статтею 1048 ЦК України, неправильно визначився з правовою природою нарахування таких процентів».

Враховуючи обставини справи та приписи ст.ст.536, 1073 ЦК України не підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованих за формулою пені, з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц (провадження № 61-22875св19) зазначено, що «дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Унаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23) зазначено, що:

«Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19)».

Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного списання відповідачем грошових коштів позивача.

Враховуючи зазначене з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати за період, який слід рахувати з моменту безпідставного списання банком з рахунку позивача грошових коштів у сумі 115306,92грн., тобто з 14.11.2019 по 16.01.2023 (момент повернення безпідставно отриманих грошових коштів, закриття виконавчого провадження), що становить 54492,04грн.

Враховуючи вищезазначеного позов підлягає до часткового задоволення.

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 54492,04грн. інфляційних втрат.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя В. П. Маслак