ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/139/25
У Х В А Л А

"23" квітня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Котвицького В.Л.,

за участю

секретаря судового засідання Овчар В.О.,

позивача за первісним позовом (по відеоконференції) ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1 за первісним позовом Шаповалова А.М. ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання представника відповідача 1 за первісним позовом - адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича про зупинення провадження у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення безпідставно отриманих коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду міста Києва у липні 2021 року надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Ухвалою від 20.08.2021 відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі з повідомленням сторін.

До суду у грудні 2021 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розпискою на загальну суму 626 741,01 грн.

31.02.2022 ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву та призначено перейти до розгляду справи із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

18.04.2025 від представника відповідача 1 за первісним позовом - адвоката Шаповалова А.М. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, яку мотивовано тим, що відповідач 1 за первісним позовом ОСОБА_3 наразі проходить службу в Збройних силах України і не має фізичної можливості бути присутнім під час розгляду цивільної справи № 753/14951/21 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, оскільки перебуває на військовій службі. Тому, просив суд зупинити провадження у справі№ 753/14951/21 до припинення перебування відповідача 1 у складі Збройних силах України.

Від позивача за первісним позовом 22.04.2025 до суду надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження в справі, які обґрунтовані тим, що відповідно до сталої та актуальної практики Верховного Суду для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема, беруть участь у виконанні бойових завдань. Проте доказів перебування відповідача 1 у підрозділі, який переведений на воєнний стан та бере участь у виконанні бойових завдань, його представник не надав. Також, практика Верховного Суду свідчить, що обставини, які зумовлюють зупинення провадження у справі повинні існувати на момент такого зупинення», водночас представник відповідача, подавши клопотання про зупинення провадження в справі у квітні 2025 року, надав інформацію про перебування відповідача 1 у ЗСУ станом на 22.01.2025. Крім того, позивач зазначає, що відповідач 1 не позбавлений можливості здійснити реалізацію наданих йому ЦПК України прав через свого представника, який приймає участь у розгляді цивільної справи№ 753/14951/21.

Представник відповідача 1 за первісним позовом у судовому засіданні клопотання про зупинення провадження у справі підтримав, просив його задовольнити з мотивів, викладених у самому клопотанні.

Позивач за первісним позовом проти задоволення клопотання про зупинення провадження в справі заперечила, посилаючись на викладені в її письмових запереченнях аргументи.

Заслухавши позиції сторін, дослідивши клопотання про зупинення провадження у справі, письмові заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі, дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

У постанові Верховного Суду України 07.10.2015 у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01.02.2017 у справі № 6-1957цс16 зазначено, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

Так, Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24.02.2022 було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який Указами Президента України було неодноразово продовжено та який діє по даний час.

Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на військовослужбовців, тобто осіб, які проходять військову службу.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про Збройні сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 3 цього Закону визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Збройні сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Початок, призупинення і закінчення проходження військової служби визначено статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Пунктом 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачено обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

При цьому, вказана вище норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. За такої умови підстава для зупинення провадження у справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі Збройних Сил України припиняється. Сторона у справі може припинити участь у складі Збройних Сил України ще до припинення воєнного стану, якщо така можливість передбачена законодавством.

Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України може бути застосована судами при вирішенні питання про зупинення провадження у справі лише у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 27.02.2023 у справі № 380/7845/21).

Також, в ухвалі Верховного Суду від 29.08.2022 у справі № 461/5209/19 (провадження № 61-5782св22) вказано, що: «22 серпня 2022 року позивач звернувся до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі № 461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини від 08 серпня 2022 року № 2/762 та № 2/761. Пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява про зупинення провадження у справі № 461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України в матеріалах цивільної справи мають бути докази перебування сторони, у складі Збройних сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема, беруть участь у виконанні бойових завдань.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду про зупинення провадження від 14.12.2022 у справі 757/5240/16-ц, від 29.08.2022 у справі 461/5209/19, від 29.08.2022 у справі № 461/5209/19. У вказаних справах Верховний Суд зупиняв провадження, оскільки сторонами були надані докази перебування у складі Збройних сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, звертаючись до суду з вказаною заявою про зупинення провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, представник відповідача на підтвердження наявності обставин для зупинення провадження у справі надав військовий квиток серії НОМЕР_1 , копію витягу з наказу від 22.01.2025 про те, що содата ОСОБА_3 призначено командиром відділення, копію довідки №41 від 20.01.2025 про те, що ОСОБА_3 перебуває на військовій службі в військовій частини НОМЕР_2 , та копію військового квитка від 16.06.2023 р. Водночас, жоден з цих доказів не містить інформації про участь відповідача 1 за первісним позовом безпосередньо в бойових діях.

Отже, представником відповідача 1 не надано суду доказів перебування ОСОБА_3 у складі Збройних сил України у військовій частині, яка виконує бойові завдання у зоні бойових дій та бере безпосередню участь у бойових діях або у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, перебуваючи безпосередньо на лінії бойового зіткнення з противником, а зазначені довідки та копії військового квитка не дають підстав встановити це на теперішній час.

Водночас суд враховує, що представництво інтересів ОСОБА_3 здійснюється адвокатом Шаповаловим А.М., який від імені відповідача 1 подав клопотання про зупинення провадження у справі, а також представляв його інтереси весь час з моменту відкриття провадження у справі з серпня 2021 року. Водночас, відповідач 1 в жодне судове засідання, включаючи навіть період з 20.08.2021 (день відкриття провадження у справі) по 24.02.2022 (дату повномасштабного вторгнення рф до України), не з`явився.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 223, 251, 260, 261, 352, 353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача 1 - адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича про зупинення провадження у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення безпідставно отриманих коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Продовжити розгляд цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення безпідставно отриманих коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 25.04.2025.

Суддя В.Л.Котвицький