18.04.2025 Справа № 756/5400/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________________________________________
Унікальний №756/5400/25
Провадження №2-з/756/63/25
УХВАЛА

18 квітня 2025 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Диба О.В.,

розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви, відповідач: ОСОБА_3 , треті особи: Київська територіальна громада, Державна міграційна служба України,

УСТАНОВИВ:

Представник заявника Кушніренко М.В. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборону іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири до пред`явлення позову.

В обґрунтуванні вимог зазначив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . На офіційному сайті Агенства DIM RIA 03.03.2025 здійснено рекламу з продажу трьох кімнатної квартири АДРЕСА_1 . Вказане рекламування вчинено особою, який назвався сфальшованим прізвищем, ім?ям і по батькові - ОСОБА_3 , насправді - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою відчуження вказаної квартири.

Окрім того, СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється: досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002587 по факту вчинення ОСОБА_3 самоуправства та проникнення до квартири АДРЕСА_1 , досудове розслідування у кримінальному провадженні №000188 по факту вчинення протиправних дій, самоуправства відносно ОСОБА_1 , яким останній було завдано шкоди, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000036 по факту вчинення ОСОБА_3 протиправних дій відносно ОСОБА_1 домашнього насилля, яке полягало у фізичному та психологічному примушуванні до вчинення певних дій.

Більше того, як зазначає заявник, власнику вище зазначеної квартири ОСОБА_1 завдано матеріальну та моральну шкоду.

На підставі викладеного представник ОСОБА_1 вважає, що наявні обґрунтовані підстави для забезпечення позову, про наявність яких, свідчать активні дії відповідача. Дана квартира є власністю позивача, без згоди позивача не може бути відчужена на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах заяви докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 та 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 6 Постанови визначено, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову. При цьому, тягар доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. 81 ЦПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так заявник, просить вжити заходів забезпечення позову до пред`явлення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь - які дії щодо вказаної квартири.

Відповідно до відповіді №1303726 від 18.04.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відсутні відомості щодо зареєстрованого права власності на нерухоме майно.

Додатково суд звертає увагу на те, що з відомостей, які містяться у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100916191) убачається, що у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про поділ майна подружжя (ун. 756/16685/17).

Предметом розгляду вказаної справи був поділ квартири АДРЕСА_1 в межах поділу майна подружжя.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2021 позовні вимоги залишено без задоволення, з підстав того, що вказане майно перебуває у власності третьої особи.

В ході розгляду вищевказаної справи, судом було встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.06.2020 квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ТОВ «Кей-Колект», рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 52701786 від 17.06.2020, внесено приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А.

Відомостей про скасування зазначеного вище рішення в ході апеляційного чи касаційного перегляду, єдиний реєстр не містить.

ОСОБА_1 при зверненні до суду із даною заявою не повідомила суд про наявність вказаного рішення та, як на єдиний доказ свого права власності, надала свідоцтво про право власності від 14.01.2004.

Додатково суд звертає увагу на те, що згідно витягу з реєстру територіальної громади від 27.03.2025, який був наданий ОСОБА_1 остання, 10.07.2023 була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Також слід відміти, що скрішот оголошення про продаж квартири не містить інформації про дату його розміщення та не містить відомостей про те, хто таке оголошення розмістив.

Згідно ч. 1 , 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які дії з розпорядження житловим приміщенням, власником якого є інша особа, не можуть бути реалізовані всупереч норм матеріального права, оскільки забороняють власнику розпоряджатись належною йому квартирою, тим самим перекреслюючи природу права власності.

Отже, відомості, на які посилається ОСОБА_1 як на підстави для задоволення заяви, суперечать встановленим судом обставинам.

З огляду на викладене, суд вважає, що заява не містить достатніх та належних доказів на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду, встановити зв`язок між заходом забезпечення позову, який заявник просить вжити та суб`єктним складом спірних правовідносин.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви, відповідач: ОСОБА_3 , треті особи: Київська територіальна громада, Державна міграційна служба України - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання її повного тексту.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення.

Повний текст ухвали складено 18.04.2025.

Суддя: Олексій ДИБА