Справа № 345/245/25
Провадження № 22-ц/4808/609/25
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Томин О.О., Пнівчук О.В.,

секретаря Кузнєцова В.В., з участю представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову про закінчення виконавчого провадження, зацікавлені особи: Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 04 березня 2025 року під головуванням судді Кардаш О.І. в м. Калуш,

в с т а н о в и в:

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про визнання незаконною та скасування постанови від 22.05.2020 року про закінчення виконавчого провадження, яку винесено старшим державним виконавцем Тарасовою Х.М. у виконавчому провадженні №44866824 та поновити строк оскарження.

Скаргу обґрунтовано тим, що старшим державним виконавцем Тарасовою Х.М. у виконавчому провадженні №44866824 винесено 22.05.2020 року постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 18.09.2014 року за №345/3654/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на її користь 300 грн аліментів щомісячно на кожну дитину. У постанові державний виконавець вказала, що аліменти сплачено в повному обсязі до повноліття дітей. Так, у розрахунку із сплати аліментів вказано, що аліменти сплачено виходячи із суми присудженої судом. Однак, в силу ч. 2 ст. 182 СК України державним виконавцем не проведено перерахунку суми присуджених аліментів та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а тому оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Щодо строку поновлення оскарження постанови вказала, що про винесення оскаржуваної постанови їй стало відомо 09.01.2025 року, коли вона одержала заяву про перегляд заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 року у справі №345/3423/23. Додатковим підтвердженням її необізнаності у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження є те, що у липні 2023 року вона звернулася до суду із заявою про зміну способу стягнення аліментів. Тому просить суд поновити строк на оскарження постанови та визнати неправомірною та скасувати зазначену постанову.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.03.2025 відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку для подачі скарги на постанову старшого державного виконавця Тарасової Х.М. про закінчення виконавчого провадження від 22.05.2020, скаргу ОСОБА_1 на постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.05.2020 року залишено без розгляду та повернуто заявниці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказала, що ухвала є незаконною, оскільки обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими є недоведеними.

Зазначила, що факт написання нею заяви про отримання аліментів до повноліття дітей не свідчить про її обізнаність про винесення оскаржуваної постанови, яку було винесено через два дні після написання заяви. Крім того, перед винесенням оскаржуваної постанови вона не була ознайомлена з розрахунком заборгованості.

Вказала, що матеріали справи не містять жодних доказів надсилання їй копії оскаржуваної ухвали, а тому вона з об`єктивних причин не могла знати про закінчення виконавчого провадження.

Просила ухвалу від 04.03.2025 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу начальник Калуського відділу державної виконавчої служби вказав, що постанову про закінчення виконавчого провадження було надіслано сторонам для відома. Матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням строків зберігання відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017.

Зазначив, що не погоджується з твердженням апелянтки щодо її необізнаності про закінчення виконавчого провадження, оскільки вона отримала аліменти в повному обсязі.

Просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що за згодою апелянтки ним було сплачено аліменти в розмірі 69 615, 49 грн та 17 860, 65 грн штрафу і згідно написаної нею заяви від 20.05.2020 у заявниці не було жодних претензій до боржника.

Вважає ухвалу від 04.03.2025 законною, обгрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Просив ухвалу залишити без змін, а скаргу без задоволення.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянтки вимоги апеляційної скарги підтримав з наведених в ній мотивів.

Представник Калуського відділу ДВС та ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянтки, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом скаржницею ОСОБА_1 20.05.2020 року власноручно написано заяву про отримання нею від ОСОБА_2 аліментів у повному обсязі до повноліття дітей в сумі 87 476, 14 грн, з яких 69 615, 49 грн аліментів та 17 860, 65 грн накладеного на боржника штрафу за несплату аліментів. Скаржниця також у заяві зазначила, що заборгованість відсутня, претензії до боржника та виконавчої служби в неї відсутні (а.с.102).

На підставі вказаної заяви 22.05.2020 року старшим державним виконавцем Калуського МВДВС Тарасовою Х.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження(а.с.103).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 448 ЦПК України визначено, що скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Відповідно до ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Верховний Суд в своїх рішеннях неодноразово вказував, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року в справі №466/948/19 зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянтка в січні 2025 року звернулася до суду першої інстанції із скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження №44866824 від 22.05.2020.

Така скарга подана до суду з пропуском встановленого ст. 449 ЦПК України строку.

В обґрунтування вимоги поновити строк на оскарження, скаржниця вказала, що їй було невідомо про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Вказала, що дізналася про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження тільки 09.01.2025 року, коли одержала заяву про перегляд заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.09.2023 року у справі №345/3423/23. Окрім того зазначає, що додатковим підтвердженням її необізнаності у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження є те, що у липні 2023 року вона звернулася до суду із заявою про зміну способу стягнення аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В частині другій статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Із змісту наведених правових норм можна зробити висновок, що підставою для поновлення строку для подання скарги є факт пропуску заявником такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк скаргу до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначених законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Оскільки чинним законодавством не визначено переліку причин, які слід вважати поважними, суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, як того вимагає ст. 89 ЦПК України.

Оцінивши наведені скаржницею причини поважності пропуску нею строку на оскарження постанови органу державної виконавчої служби, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що зазначені скаржницею причини пропуску строку на оскарження зазначеної постанови не можуть визнаватися поважними. Суд урахував наявність у матеріалах справи заяви, написаної ОСОБА_1 20.05.2020 про відсутність у неї претензій до ОСОБА_2 та до виконавчої служби у зв`язку зі сплатою ОСОБА_2 аліментів в повному обсязі. Тобто рішення суду виконане повністю, що відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» було підставою для винесення вказаної постанови про закінчення виконавчого провадження.

Оскільки, скаржницею не доведено належними та достатніми доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для поновлення заявниці строку для подачі скарги.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму ВСУ №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено, залишається без розгляду.

Враховуючи, що скарга подана заявницею після закінчення процесуального строку встановленого законом і судом відмовлено в поновленні такого строку з огляду на відсутність поважних причин такого пропуску, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення вказаної скарги без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що скаржницю перед винесенням оскаржуваної постанови не було ознайомлено з розрахунком заборгованості не може прийматися судом до уваги, оскільки статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначено обов`язки державного виконавця, серед яких зокрема: здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом, а також розгляд в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Відповідно до ст. 39 ЦПК України виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Боржником ОСОБА_2 у повному обсязі виконано рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, що підтверджено самою апелянткою в листі від 20.05.2020, та надходженням 22.05.2020 на картковий рахунок апелянтки коштів в сумі 87 476, 14 грн, з яких: 69 615, 49 грн аліментів та 17 860, 65 грн штрафу відповідно до виписки банку (а.с.113), вимоги апеляційної скарги є не доведеними.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обґрунтованості. Підстав для її скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 04 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 26 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.О. Томин

О.В. Пнівчук