Справа № 953/1410/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2025 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Кіндера В.А., за участю секретаря судового засідання Сергієнко К.В., представника позивача адвоката Хоміча А.А., представника відповідача Заруцького Р.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не має самостійних вимог на предмет спору: Київський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів,
Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 17.02.2025 прийнято цю позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник відповідача, адвокат Заруцьким Р.М., подав відзив на позовну заяву, у якому стверджував, що заборгованість зі сплати аліментів виникла в результаті втрати відповідачем роботи через початок повномасштабного вторгнення військ рф на територію України, а тому виникнення заборгованості не є результатом винних дій позивача.
Зважаючи на матеріальний та сімейний стан відповідача, просив зменшити суму пені, що підлягає стягненню на користь позивачки до 5450,00 грн. Відповідач утримує ще трьох дітей, у зв`язку із втратою житла був змушений разом із сім`єю переїхати до Німеччини, де всі отримані кошти витрачаються на основні потреби сім`ї відповідача через високу вартість рівня життя.
Окрім того, відповідач погасив всю заборгованість зі сплати аліментів перед позивачем шляхом отримання позики у родини брата відповідача, а поточні аліменти сплачує своїми особистими коштами теща відповідача на прохання дружини відповідача.
В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позові.
В судовому засіданні представник відповідача стверджував, що заборгованість зі сплати аліментів виникла через об`єктивні обставини за відсутності вини відповідача. Просив зменшити заявлену до стягнення суму пені до 5450,00 грн.
Положеннями частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19).
Отже, виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів.
Суд вважає, що відповідач всупереч вказаним норм Закону не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі і відсутня його вина у виникненні заборгованості. Зокрема, ОСОБА_2 є працездатною особою, матеріали справи не містять доказів того, що він перебував у пошуку роботи, у зв`язку із призупиненням дії трудового договору із КП «Харківський метрополітен».
Отже, станом на день розгляду справи судом заборгованість відповідача зі сплати аліментів в заявленому позивачем розмірі відсутня.
Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 337/3135/17 зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що сума заборгованості зі сплати аліментів утворилась з вини відповідача, який своєчасно належним чином не виконував свої обов`язки, що тягне відповідальність у вигляді неустойки. Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, позивач набув право на стягнення з відповідача неустойки, виходячи із розміру заборгованості за аліментами, яка існувала на час звернення до суду з цим позовом.
Зважаючи на позицію Верховного Суду, недоведення відповідачем його невинуватості у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за рішенням суду, суд дійшов висновку, що позивач набула право на стягнення з відповідача неустойки, виходячи із розміру заборгованості за аліментами, яка існувала на час звернення до суду з цим позовом.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець встановив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %.
За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Цей висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16.
Як вбачається з поданих позивачем розрахунків, сума пені по аліментах лише за період з липня 2022 року по листопад 2024 року становить 218714 грн 74 коп. (заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %), що вже в рази перевищує суму заборгованості за аліментами.
У відповідності до ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Відповідач у поданому відзиві вказує, що перебуває у скрутному фінансовому становищі, викликаний переїздом у Німеччину, втратою роботи та житла, у нього на утриманні перебувають ще троє дітей, з метою погашення заборгованості зі сплати аліментів вимушений був взяти позику, а тому просить зменшити суму пені, що підлягає до сплати.
Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що на його утриманні перебуває дитина від попереднього шлюбу його нової дружини.
На підтвердження цієї обставини, відповідач долучив до матеріалів справи копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, свідоцтво про народження ОСОБА_4 свідчить лише про існування у його нової дружини дитини від попереднього шлюбу, проте такий документ жодним чином не може свідчити про те, що дана дитина дійсно перебуває на утриманні у відповідача. Матеріали справи не містять даних щодо участі або неучасті батька цієї дитини в її утриманні.
Поруч з цим, відповідач надав суду копії свідоцтв про народження дітей у його новому шлюбі, зокрема, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У зв`язку із цим, суд вважає врахувати даний факт при визначенні розміру пені, що підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в нього дійсно на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей від нового шлюбу.
Суд не бере до уваги твердження відповідача про втрату ним житла за адресою АДРЕСА_1 , яке непридатне для проживання через пошкодження внаслідок збройної агресії російської федерації відповідно до акта від 15.08.2022.
Згідно із витягом про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно від 04.05.2006, квартира АДРЕСА_2 належить сім`ї ОСОБА_7 . При цьому відповідно з інформаційної довідки з реєстру територіальної громади м. Харкова місце проживання відповідача зареєстроване за адресою:
АДРЕСА_3 реєстрація дітей позивача, тобто ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у зазначеній квартирі сама по собі не є беззаперечним доказом попереднього проживання сім`ї позивача за адресою АДРЕСА_1 .
Суд зауважує, положеннями абзацу два частини 1 статті 196 СК України визначено, що у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".
Однак, жодних доказів про застосування вищевказаних заходів суду надано не було, а, отже, в суду відсутні підстави зменшувати розмір пені з цих причин.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави пропорційно до розміру задоволених вимог (ч.1,6 ст.141 ЦПК України).
Оскільки позов було задоволено у процентному відношенні на 55,1529%., то відповідно і сума стягнення судового збору має бути зменшена на цю різницю, що становить: 668 грн. 01 коп.
Керуючись статтями 265, 268, 273 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну виплату аліментів на утримання неповнолітнього дитини, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 668,01 грн (шістсот шістдесят вісім гривень 01 коп.).
Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Повний текст рішення складено 24.04.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Київський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , місцезнаходження: 61024 м. Харків, вул. Студентська, 5/4.

Суддя: Кіндер В.А.