Справа № 146/184/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2025 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в селищі Томашпіль цивільну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

вимоги позивача: про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

24 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і діда ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на земельну ділянку площею 1,4993 га, кадастровий номер: :02:000:0355, розташовану на території Гнатківського старостинського округу Тульчинського району, державний акт на право власності на землю серії ВН № 133238.

Даний позов обґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Гнатків Тульчинського району Вінницької області помер дід позивача ОСОБА_4 .

Після його смерті відкрилася спадщина на все майно, в тому числі на: земельну ділянку площею 1,4993 га, кадастровий номер: :02:000:0355, розташовану на території Гнатківського старостинського округу Тульчинського району, державний акт на право власності на землю серії ВН № 133238.

Ще за життя 30 травня 2007 року дід склав заповіт, яким дану земельну ділянку заповів батьку позивача ОСОБА_3 .

На протязі встановленого законом шестимісячного строку встановленого ст. 1268 ЦК України батько вступив у фактичне володіння спадковим майном, так як розпорядився даною земельною ділянкою, зберігав правовстановлюючі документи на неї, але своє право на спадкове майно не оформляв і ІНФОРМАЦІЯ_4 помер.

Позивач вказує, що він є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Позивач зазначає, що подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але через те, що відсутні правовстановлюючі документи йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності.

24 квітня 2025 року до суду надійшло клопотання про уточнення позовних вимог, згідно якого позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті його діда ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на земельну ділянку площею 1,4993 га, кадастровий номер: :02:000:0355, розташовану на території Гнатківського старостинського округу Тульчинського району, державний акт на право власності на землю серії ВН № 133238.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 28 січня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 03 березня 2025 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 03 березня 2025 року підготовче засідання у справі відкладено на 13 квітня 2025 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 13 квітня 2025 року підготовче засідання у справі відкладено на 08 квітня 2025 року, замінено первісного відповідача Томашпільську селищну раду Тульчинського району Вінницької області на належного відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Томашпільського районного суду від 08 квітня 2025 року підготовче засідання у справі відкладено на 24 квітня 2025 року.

Доводи учасників справи.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак представник позивача, адвокат Щетніцький В.С. надіслав до суду заяву, згідно якої просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву, в якій зазначив, що просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, на спадщину не претендує.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, розглянувши заяви сторін, оцінивши їх належність та достовірність, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с-щі Томашпіль, Тульчинського району Вінницької області помер ОСОБА_4 .

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в день смерті спадкодавця ОСОБА_4 .

В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Згідно копії заповіту від 13 травня 2007 року ОСОБА_4 земельну ділянку розміром 1,4994 га, яка розташована на території Гнатківської сільської ради та належить йому на підставі державного акта серії ВН № 133238 заповів синові ОСОБА_3 , житловий будинок, що розміщений в с.Гнатків Томашпільського району Вінницької області по вул.Перемоги заповів синові ОСОБА_2 .

Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 батьком ОСОБА_1 29.07.1994 року є ОСОБА_3 .

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно довідки Гнатківського старостинського округу Томашпільської селищної ради № 14-18-14/4/231 від 16.04.2024 року, після смерті ОСОБА_4 , який був зареєстрований в АДРЕСА_1 , залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки державний акт серії ВН № 133238. Після смерті гр. ОСОБА_4 , спадкоємцем земельної ділянки, згідно заповіту є син ОСОБА_3 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Відповідно довідки Гнатківського старостинського округу Томашпільської селищної ради № 14-18-14/4/153 від 10.03.2025 року, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований в селі Гнатків Тульчинського району Вінницької області, залишилося спадкове майно. Після смерті гр. ОСОБА_4 спадкоємцями згідно закону залишилися сини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно довідки Гнатківського старостинського округу Томашпільської селищної ради № 14-18-14/4/152 від 10.03.2025 року, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був зареєстрований по АДРЕСА_1 , залишилося спадкове майно. Після смерті гр. ОСОБА_3 спадкоємцем згідно закону залишився син ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Отже, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом на майно, що залишилося після смерті його діда ОСОБА_4 .

Як вбачається зі ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема прийняття спадщини.

Як видно із копії державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ВН № 133238, даний державний акт видано 28.02.2003 року на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 24 січня 2003 року № 31 та відповідно до нього ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 1,4994 га, що розташована на території Гнатківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер земельної ділянки : :02:000:0355.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу від 18.12.2024 № 99/01-14 на заяву ОСОБА_1 , останньому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 оскільки ним не оформлено право на спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори на запит суду від 28.01.2025 року, спадкова справа після померлого ОСОБА_3 не відкривалась.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Тиврівського державної нотаріальної контори від 05.02.2025 на запит суду від 28.01.2025 року, спадкова справа після померлого ОСОБА_4 по Томашпільській нотаріальній конторі не заводилась.

Висновки суду за результатом розгляду справи.

Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведених обставин, враховуючи, що позивачем доведено, що він є спадкоємцем за законом після смерті свого діда ОСОБА_4 , та спадщину прийняв, відповідачем визнано позовні вимоги ОСОБА_1 , визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що за ОСОБА_1 може бути визнано в порядку спадкування за законом право на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 , при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 220, 328, 396, 640, 657, 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст.. 1225, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 12, 13, 76-89, 90, 95, 141, 163, 200, 263, 265, 293, 315, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на земельну ділянку площею 1,4994 га, кадастровий номер: :02:000:0355, розташовану на території Гнатківського старостинського округу Тульчинського району, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 133238.

Повернути ОСОБА_1 п`ятдесят відсотків сплаченого за квитанцією № 13 від 18.12.2024 року судового збору, а саме в сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 13 січня 2011 року Томашпільським РВУМВС України у Вінницькій області, РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт № НОМЕР_5 , виданий 04 січня 2021 року, органом 0532, РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: О. В. Пилипчук