Дата документу 23.04.2025Справа № 554/3104/25
Провадження № 2/554/2557/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2025 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді Михайлової І.М.,
за участю секретаря судового засідання Васюти А.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
У березні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить розірвати укладений між ними шлюб, який був зареєстрований 08.10.2007 року службою з укладення шлюбів Есенлер Турецької Республіки.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08.10.2007 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, про що було видано міжнародне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 08.10.2007 року службою з укладення шлюбів Есенлер Турецької Республіки, відповідно до Паризької конвенції, що підписана 12.09.1974 року.
Вказане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 на виконання вимог статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» легалізовано 21.08.2017 року Консульством в Туреччині у відповідності до вимог Гаазької конвенції від 05.10.1961 року.
Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Згідно із ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Відповідач отримав посвідку на постійне проживання в Україні від 11.07.2019 року № НОМЕР_2 , орган що видав 5302. Посвідка на постійне проживання в Україні дійсна до 10.07.2029 року. Зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 за адресою: буд. АДРЕСА_1 за однією адресою із позивачкою ОСОБА_1 .
Отже, правові наслідки даного шлюбу та його припинення визначаються правом України як держави, в якій подружжя має спільне місце проживання.
Позивачка вказала, що від шлюбу вони мають синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бахчеліевлер, Турецька Республіка, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Полтава, а також доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Бахчеліевлер, Турецька Республіка. Діти на даний час проживають разом із нею в Україні, вона займається їх вихованням, лікуванням та забезпечує останніх. Спору щодо місця проживання дітей між ними з відповідачем немає.
Підставами для розірвання шлюбу зазначила ті обставини, що протягом останнього року шлюбні відносини між ними з ОСОБА_2 суттєво погіршилися, у їх відносинах взагалі відсутнє порозуміння та повага. Сімейне життя у них не складається, між ними постійно виникають сварки, ініціатором яких зазвичай є відповідач. При цьому їх діти нерідко стають свідками таких сварок, що негативно впливає на їх психічний стан. Сімейних відносин та бажання зберегти сім`ю у них немає. У них з відповідачем різні погляди на життя, різні характери, вони втратили почуття любові та взаємоповаги. Спільного господарства не ведуть з вересня 2024 року. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, суперечить її інтересам.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.03.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивачка ОСОБА_1 до суду не з`явилася, надіслала заяву, в якій розгляд справи просила проводити без її участі. Заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином. Зокрема, надісланий на адресу відповідача рекомендований лист з копією ухвали про відкриття провадження у справі, копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів, судовими повістками про виклик до суду, ОСОБА_2 не було вручено, а поштове відправлення повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, відповідно до п 4 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд судом цивільної справи, учасником якої він є.
Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.04.2025 року постановлено про заочний розгляд зазначеної справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як установлено судом, 08.10.2007 року службою з укладення шлюбів Есенлер Турецької Республіки зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , запис № 41, про що видано міжнародне свідоцтво про шлюб серії: НОМЕР_3 , відповідно до Паризької конвенції, що підписана 12.09.1974 року.
Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В ході судового розгляду справи було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує, спір визначення місця проживання дітей відсутній.
За вимогами статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).
Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.114 СУ України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.
Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.
Згідно з ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Судом встановлено, що позивачка не згодна на продовження шлюбу.
При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які в сторін відсутні.
Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими належними та допустимими доказами.
Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дружини та чоловіка, суд, вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.105, 112, 113 СК України, ст.ст.12, 81, 141, 223, 229, 247, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 08 жовтня 2007 року службою з укладення шлюбів Есенлер Турецької Республіки згідно міжнародного свідоцтва про шлюб від 08.10.2007 року серії: НОМЕР_3 .
Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу, є рішення суду, яке набрало законної сили.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Суддя І.М. Михайлова