УХВАЛА

25 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 199/5877/24

провадження № 61-104вп25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянув питання щодо визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хомік Є. М., звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою

від 04 листопада 2024 року роз`єднав позовні вимоги ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Виділив позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу в самостійне провадження.

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою

від 21 квітня 2025 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини направив до Верховного Суду для вирішення питання про визначення підсудності у порядку статті 29 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що сторони проживають (перебувають) за межами території України, що підтверджується інформацією, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України

від 07 квітня 2025 року.

21 квітня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Верховний Суд вважає, що у визначенні підсудності справи слід відмовити

з огляду на таке.

Чинний ЦПК України передбачає конкретні випадки, у яких територіальну підсудність справи визначає Верховний Суд, зокрема це:

підсудність справ за участю громадян України якщо обидві сторони проживають за її межами (стаття 29 ЦПК України);

підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України

та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України (стаття 29 ЦПК України);

підсудність справ про обмеження цивільної дієздатності чи визнання недієздатним громадянина України, який проживає за її межами (стаття 295 ЦПК України);

підсудність справ про надання неповнолітній особі - громадянину України, який проживає за її межами повної цивільної дієздатності (стаття 301 ЦПК України);

підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення (стаття 316 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Отже, підсудність справ визначає Верховний Суд, якщо учасниками справи

є громадяни України, що проживають за її межами.

Тобто, підсудність справ визначається ухвалою Верховного Суду у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.

З надісланих матеріалів убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2

є громадянами України та мають зареєстроване місце проживання в Україні, сторони мають представників, які приймали участь в судових засіданнях

що підтверджується матеріалами справи.

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою

від 07 квітня 2025 року для встановлення місця ймовірного перебування позивача та відповідача, витребував з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості про можливий перетин державного кордону громадянами України ОСОБА_1

та ОСОБА_2 за період, починаючи з 24 лютого 2022 року по дату виконання ухвали суду.

На виконання ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надав інформацію

щодо перетину кордону України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період

з 24 лютого 2022 року по 08 квітня 2025 року.

З наданої інформації вбачається, що ОСОБА_1 перетнула державний кордон України 12 лютого 2023 року, ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що сторони у цій справі станом

на день її розгляду на території України не проживають, тому даний позов

слід направити до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку

статті 29 ЦПК України.

Втім, належні докази, які б свідчили про те, що сторони проживають за межами України станом на час скерування цієї справи до Верховного Суду (тимчасова реєстрація, набуття соціального статусу тощо) у справі відсутні.

Відомості Державної прикордонної служби України свідчать лише про перетин особою Державного кордону України, а не обрання нею постійного місця проживання за межами України.

Тимчасове перебування громадян України за межами України не є підставою

для визначення підсудності судових справ за їх участю Верховним Судом.

Вказаний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 05 квітня 2024 року у справі № 638/16989/23 (провадження № 61-84вп24).

Зважаючи на викладене та враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами України, проте відомості про місце постійного проживання сторін за межами України матеріали справи не містять, тому відсутні підстави для визначення підсудності цієї справи Верховним Судом.

Керуючись статтею 29 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у визначенні підсудності справи № 199/5877/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Справу № 199/5877/24 повернути до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко