Справа № 462/1524/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року Залізничний районний суд міста Львова у складі головуючого судді Кирилюка А. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

Позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1 , 03.03.2025 року (вх. № 4886) звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку, щомісячно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є батьком відповідача, в силу віку та матеріального становище потребує матеріальої та сторонньої допомоги інших людей. Зазначає, що на теперішній час йому невідомо місце праці та дохід відповідача, однак вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на його утримання. Зазначає, що він звертався до відповідача з проханням надавати йому матеріальну допомогу, через скрутне матеріальне становище на що останній не реагує. З врахуванням наведеного, просить позов задоволити.

Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 року визначено головуючого суддю Залізничного районного суду м. Львова - Кирилюка А. І. (а.с. 13).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.03.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 15-16).

Позиція сторін по справі.

19.03.2025 року (вх. № 4886) від відповідача ОСОБА_2 до Залізничного районного суду м. Львова надійшов відзив на позову заяву у якому останній просив відмовити у задоволені позовної заяви. Відповідач зазначив, що твердження позивача у позовній заяві є не правдивими та такими, що не підтверджені доказами. Зазначає, що не має змоги допомагати батьку, оскільки потребує лікування та не знає чи зможе працювати повноцінно в майбутньому. Окрім цього зазначив, що не заперечує допомагати батькові у розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Суд зазначає, що згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , батьком зазначено - ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_3 актовий запис № 5452 (а.с. 10).

Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_1 є пенсіонером довічно. (а.с. 8).

Згідно довідки про доходи № 1908 7195 6709 8922 видана ОСОБА_1 , такий перебуває на обліку в Залізничному об`єднаному управлінні ПФУ м. Львова в Львівській обл. і отримує пенсію за віком. Так згідно відомостей про пенсію останній отримав пенсію за період серпень 2024 року по січень 2025 року у розмірі 31 441 грн. 98 коп. (а.с. 9).

Копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , батьком зазначено - ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_3 актовий запис № 5452 (а.с. 10).

Окрім цього судом досліджено, виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 1990 ОСОБА_2 з якої вбачається, що такий хворіє на виразку шлунка з гостою кровотечею та залізодефіцитною анемією вторинною внаслідок крововтрати (а.с. 25) та інші докази надані сторонами.

Застосоване судом законодавство та мотиви прийняття рішення.

Згідно із ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 172 СК України, якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Нормами ст.202 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: 1. досягнення дітьми вісімнадцяти років; 2. непрацездатність батьків за віком або за станом здоров`я; 3. потреба батьків у матеріальній допомозі; 4. відсутність обставин для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Відповідно до ст.203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно із статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

При цьому, суд звертає увагу на те, що факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі.

Згідно висновку, який зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові 05 вересня 2019 року (справа 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19) положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів.

Відповідно до ст.204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Зважаючи на те, що позивач не був позбавлений батьківських прав щодо відповідача, а також відсутність доказів, які б свідчили про його ухилення від виконання батьківських обов`язків, суд вважає, що підстави для звільнення відповідача від виконання обов`язків визначених ст.202 Сімейного кодексу України відсутні.

Так, позивач просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і довічно.

Таким чином, позивач визначився зі способом стягнення аліментів, а саме у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем не надано заяви про зміну способу стягнення аліментів, зокрема стягнення аліментів у твердій сумі, а відтак суд позбавлений можливості з власної ініціативи змінити спосіб стягнення аліментів, про які позивач просить у позовній заяві, а відтак твердження відповідача про те, що аліменти мають стягуватися у твердій сумі не беруться судом до уваги.

Враховуючи наведене, суд, беручи до уваги, що позивач є особою похилого віку, він потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина, разом з цим враховуючи, що відповідач визнав позов частково та погоджується допомагати батьку у розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно, потребує лікування, а також те, що ним не надано до суду доказів перебування на його утриманні інших осіб, дітей, дружини, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання у розмірі 1/8 частки з усіх видів доходу відповідача, щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

Судові витрати по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 258-259, 264-265, 274-275, 279 ЦПК України, керуючись ст. 172, 202-205 СК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 1/8 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 03.03.2025 року та довічно.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. в дохід держави.

Рішення суду, у частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості щодо сторін у справі (учасники процесу):

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Текст судового рішення складено 28.04.2025 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: