ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4970/24
Провадження № 2/210/189/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 квітня 2025 року
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Скотар Р.Є., за участі секретаря судового засідання Новосилецького В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Голівера Павла Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у праві сумісної власності на квартиру, -
Короткий зміст позовної заяви
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що двокімнатна квартира загальною площею 42,7 кв.м. і житловою площею 27,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належала позивачу, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, частки кожного із співвласників були рівними. 06.06.2013 року ОСОБА_3 змінила прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Позивач успадкував належну померлій ОСОБА_6 1/3 частку квартири. Отже на даний момент позивачу належить 1/3 частка квартири на праві часткової власності, а 2/3 частки квартири належать позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Вирішити питання з відповідачем про визначення часток у спільній сумісній власності не надалося можливим.
Враховуючи викладене просить суд визначити з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/3 частці за кожним у праві спільної сумісної власності на квартиру, загальною площею 42,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рух по справі
Ухвалою суду від 09 вересня 2024 року позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків (а.с.27).
Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження, витребувано від Третьої Криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області завірену належним чином копію спадкової справи № 251/2021, яка була відкрита після, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , 1958 року народження (а.с. 33).
Ухвалами суду від 31 жовтня 2024 року та від 27 листопада 2024 року відкладено підготовче судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача (а.с.85, 90).

Ухвалою суду від 19 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 94).

Аргументи учасників справи

Позивач та його представник в судовому засіданні присутні не були, від адвоката Голівера П.В. надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника, позов підтримав, просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

23 грудня 1978 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.12.1978 року, актовий запис № 2046, після укладення шлюбу дружина взяла прізвище « ОСОБА_4 » (а.с.40 зворот).

26 січня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвали, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 26.01.2010 року (а.с.41).

06 червня 2013 року ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_3 від 06.06.2013 року (а.с.42).

21 листопада 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.11.2020 року, актовий запис № 559 (а.с.41 зворот).

Відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_5 , виданого 26.12.1997 Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради згідно з розпорядженням № Дз-228 від 06.03.1996 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності зазначена квартира належить: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с.5-7)

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 2092 (а.с.9).

З дослідженої копії спадкової справи завідної після смерті ОСОБА_6 судом встановлено, що за життя остання не складала заповіт (а.с. 37-82).

Також з вказаної вище спадкової справи № 251/2021 встановлено, що 23 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Третьої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті дружини, та на підставі його заяви було заведено спадкову справу за номером № 251/2021 (а.с.38).

Відповідно до довідки реєстру територіальної громади міста Кривий Ріг від 23.06.2021 року № 7736 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6 з 24.01.1984 року по 25.01.2021 року та ОСОБА_1 , з 24.01.1984 року (а.с.44 зворот)

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. від 16.11.2021 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-1483 ОСОБА_1 видане вказане свідоцтво на 1/3 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до технічної характеристики квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. (а.с. 6-7).

Згідно Звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «ТРІУМФ-2020» оціночна вартість квартири, загальною площею 42,87 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 30.08.2024 року становить 96000 грн (а.с.13-18).

Мотивувальна частина. Позиція суду та застосовані норми права.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 15 цього Кодексу, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За змістом ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Отже, власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 369 ЦК України передбачено порядок здійснення права спільної сумісної власності. Так, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Статтею 370 ЦК України передбачено порядок виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Так, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Статтею 372 ЦК України передбачено порядок поділу майна, що є у спільній сумісній власності. Так, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Предметом розгляду у цій справі є визначення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/3 частці за кожним у праві спільної сумісної власності на квартиру, загальною площею 42,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № Дз-718, від 26.12.1997 року квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належить: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

29 грудня ОСОБА_8 померла.

Главою 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, регламентується процедура видачі свідоцтв про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ст. 1297 ЦК України ).

Свідоцтво про право на спадщину видається або на ім`я всіх спадкоємців, або кожному окремо. В будь-якому випадку в свідоцтві зазначається все спадкове майно, перелічуються всі спадкоємці та визначається частка спадщини спадкоємця, якому воно видане.

Після смерті ОСОБА_8 державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. 16.11.2021 року видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Для визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , співвласниками квартири є двоє осіб позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач та відповідач зобов`язані були звернутися до нотаріуса із заявою про вчинення нотаріальної дії, а саме виділення часток у спільній сумісній власності.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 звертався до державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про визначення частки спадкоємця у спільній частковій власності, а саме квартирі яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_8 так само не містять матеріали справи й відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, відомостей про наявність перешкод для вчинення даної нотаріальної дії позивачем до суду не надано.

Виходячи із приписів статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права з боку відповідача та належність обраного способу судового захисту. Відсутність будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову щодо визначення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/3 частці за кожним у праві спільної сумісної власності на квартиру, загальною площею 42,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутній спір про майнове або особисте немайнове право.

Щодо судових витрат

Пунктом 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі наведеного, та керуючись ст.ст. 41, 47, 55 Конституції України, ст.ст. 81, 89, 141, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Голівера Павла Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у праві сумісної власності на квартиру залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 24 квітня 2025 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_7 ( АДРЕСА_3 );

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_8 ( АДРЕСА_4 ).

Суддя: Р. Є. Скотар