Справа №442/1344/25
Провадження №2/442/661/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.

з участю секретаря судового засідання Фіцяк А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, про розірвання шлюбу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком який самостійно її виховує та утримує, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народило двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Не зважаючи на те, що одружуючись, вони з відповідачкою щиро кохали одне одного та будували спільні плани на майбутнє життя, планували народження дітей та вірили у прекрасне подружнє життя, станом на сьогодні назвати їхні стосунки сімейними неможливо. Протягом тривалого періоду вони були справді щасливими, особливо після народження їхніх дітей, проте уже більше 2 років їхнє сімейне життя стало нестерпним. Причиною їхнього окремого проживання та фактичного припинення подружнього життя стала кардинальна зміна ставлення відповідачки до нього і до їхніх дітей. Хоча справжня причина такої зміни йому не відома, проте він розуміє, що інтереси відповідачки спрямовані виключно на неї саму, вона абсолютно перестала цікавитись їхніми сімейними справами та життям дітей, повністю відмовилась від побутових обов`язків, що викликало часті непорозуміння. Їхні постійні суперечки та незгоди, що часто переростали у сварки, зробили їхнє подальше спільне життя неможливим. Звертає увагу на те, що відповідачка не бере участі у виховавнні їхніх дітей, не цікавиться їхнім розвитком та здоров`ям, а її піклування зводиться до кількох повідомлень на місяць із запитанням чи все у них добре. Відповідачка не бере жодної участі у фінансовому утримання їхньої доньки, натомість всі витрати, пов`язані із забезпеченням потреб їхніх дітей він несе особисто. В той же час, йому як батькові, яеий одноособово займається утриманням і вихованням малолітньої дитини, потрібні відповідні соціальні гарантії, завдяки яким у нього буде можливість здійснювати свій батьківський обов`язок.

Процесуальні дії суду.

Ухвалою судді від 18.02.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 17.03.2025. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради.

Ухвалою суду від 16.04.2024 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 25.04.2025. Зобов`язано Орган опіки та піклування - Відділ - служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської радинадати висновок щодо розв`язання спору - визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено наступний порядок та обсяг дослідження доказів: а саме: вступне слово, пояснення учасників справи, дослідження поданих учасниками справи письмових доказів, судові дебати.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Вважає, що примирення та збереження шлюбу між ним та відповідачкою є неможливим. В обгрунтування позиції доповнив, що переїхав з дочкою у м.Дрогобич і оселився на вул.Самбірській орієнтовно пів року тому, дочка ще цей рік навчається у місті Львів, оскільки до кінця навчального року він хоче, щоб вона в Дрогобичі адаптувалась поступово. Новий навчальний рік планує, що донька перейде в один з Дрогобицьких навчальних закладів. Вважає, що дитини з ним буде комфортніше. У квартирі місця достатньо, оскільки брат, який там заєрестрований давно проживає окремо зі своєю сім`єю. Має змогу забезпечити дитину всім необхідним, тому проситьвизначити місце проживання дочки з ним.

Представник позивача адвокат Лучків А.В. в судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що подружжя протягом тривалого часу не проживає разом, не веде спільного господарства. Примирення між ними є неможливим. Вважає, що в інтересах малолітньої дитини, з огляду на обставини в їхній сім`ї, проживати з батьком, який фактично її утримує та виховує. Просить суд врахувати те, що відповідачка декілька разів міняла свою позицію з приводу визначення місця проживання дитини, що і змусило їх звернутися з такою вимогою до суду. Також просить взяти до уваги акт обстеження житлово-побутових умов, складений цього місяця, яким зафіксовано проживання дитиниз батьком у м.Дрогобичі за адресою їхньої реєстрації, а також просить врахувати висновок психолога згідно якого спільне проживання батька і дочки сприятливо впливає на виховання і розвиток малолітньої дитини і не становить загрози її благополуччю, життю і здоров`ю.

Малолітня ОСОБА_3 в судовому засіданні висловила свою позицію про те, що проживає разом з батьком орієнтовно пів року у м.Дрогобичі і хоче і надалі залишитися проживати з ним.

Відповідачка в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу - визнала. Щодо визначення місця проживання дитини вважає, що дочці буде комфортніше проживати з нею, оскільки вона дівчинка. На запитання учасників розгляду справи відповіла, що проживає у м.Дрогобичі разом з мамою і дідусем. В даний час влаштовується на роботу, яка передбачає часті відрядження за кордон, за місцем проживання вона перебуває 2-3 дні у перервах між відрядженнями. Тому з дочкою бачиться рідко, частіше спілкується телефоном. З приводу забезпечення дитини пояснила, що утримує дочку позивач, вона станом на сьогодні коштів на утримання та розвиток - не дає.

Представник третьої особи Ю.Щерба в судовому засіданні пояснила, що згідно акту обстеження, яке проводилось за заявою позивача комісією встановлено, що за їхнім місцем проживання по АДРЕСА_2 для дитини створені усі належні умови. Просить суд врахувати всі докази та висновку у даній справі. З приводу рішення покладається на думку суду.

Судом встановлено:

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 08.09.2005 у Відділі реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, акотвий запис №372. (серія 1-СГ №131873, виданий повторно)

З копії Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась донька ОСОБА_3 .

Згідно зі Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 вбачається, що у сторін є син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час вже є повнолітнім.

Сторони не підтримують шлюбних стосунків, протягом тривалого часу проживають окремо, шлюб носить формальний характер.

Судом витребовувалось від Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради висновок щодо розв`язання спору - визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 . В розпорядження суду надано документ, який засвідчує позицію Органу опіки та піклування у формі вищевказаного Акту обстеження умов проживання.

Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 09.04.2025, складеного головним спеціалістом відділу - служби у справах дітей за результатами обстеження квартири АДРЕСА_3 , для вихованя та розвитку дитини створені задовільні умови, дитина має окрему кімнату, ліжко, шафу для одягу, є сезонний одяг, шкільне приладдя.

Як вбачається з представленого суду Висновку психолога за результатами психологіяного дослідження №25/4-1 22.04.2025 практичним психологом вищої категорії ОСОБА_6 було проведено із ОСОБА_3 психологічне консультування. Під час консультування дівчинки були використані різноманітні розвивальні ігри і текстові матеріали, відповідні до віку дитини. Із запропонованими завданнями ОСОБА_3 успішно впоралася, що свідчиьт про відповідний віковий гарний розумовий і емоційний розвиток дитини. Під час консультаційної бесіди було з`ясовано, що ОСОБА_3 добре вчиться у Львівському ліцеї №52, де в неї склалися гарні стосунки з учнями і вчителями. Дівчинка музично обдарована, відвідує студію бальних танців, а також навчається вокалу і грі на фортепіано. При проведенні методики «Дерево з чоловіками» ОСОБА_3 позиціонує себе як веселу людину, яка любить розважатися. Під час консультативної бесіди з дівчинкою було з`ясовано, що їй добре жити разом з татом, який повноцінно задовольняє її матеріальні, емоційні і духовні потреби. Вдома для неї створені гарні побутові умови для навчання і відпочинку. ОСОБА_3 висловлюється категорично проти можливості проживати окремо від батька. Під час спільного перебування на консультації дочка і батько демонтсрували злагоджену комунікацію між собою, зацікавлкене і приязне ставлення одне до одного, що свідчить про конструктивну соціальну взаємодію і сприятливу атмосферу в їхніх стосунках. Актуальний психоемоційний стан дитини вивчався за допомогою Методу колірних виборів (МКВ) - модифіковалого колірного тесту Люшера. Інтерпретуючи результати діагностики за цією методикою, слід звернути увагу на те, що в емоційному стані ОСОБА_3 перезажає активність у подоланні труднощів, прагнення до позиції лідера у стосунках, висока мотивація до досягнень, критичність у міжособових стосунках, підзищені вимоги до оточуючих. Загалом психологічний стан дівчини можна охарактеризувати як позитивний. Сімейні стосунки у сприйнятті дитини вивалися за допомсгою методики "Малюнок сім?ї". На своєму малюнку дівчинка відтворила реальну неповну повноцінно функціонуючу сім?ю, у якій вона зараз проживає, що складається з тата ОСОБА_1 і самої ОСОБА_3 . Дівчинка зобразила ситуацію, коли батько займається приготуванням їжі, а дочка переглядає відео на балксні. Усі фігури ретельно промальовані, обличчя усміхнені, бар?ери між членами сім?ї відсутні, що свідчить про емоційне благополуччя і призні родинні стосунки. Дитина стверджуює, що усім разом їм «класно, весело». Підсумовуючи результати інтерпретації, можна говорити про сприятливу сімейну ситуацію і гармонійні стосунки між членами сім?ї. Фігура п. Уляни Мачишин на малюнку відсутня, що свідчить про незалученість її у сімейні стосушки, відсутність на теперішній час її участі у сімейному житті. Зазначено, що теперішній віковий період у розвитку ОСОБА_3 є надзвичайно складним і відловідальним, чутливим до несприятливих чинників. Діти у молодшому шкільному віці дуже чутливі до негараздів у соціальній взаємодії і сімейних стосунках. Зараз надзвичайно важливою роль батьків у психологічному благополуччф дитини. У даному випадку матір свідомо усунулась від виховання і догляду за власною дитиною, виконання своїх материнських обов`язків, що може негативно позначитися на її розвитку і психологічному стані. Відстуність на теперішній час особи матері у житті ОСОБА_3 частково компенсується можливістю отримати допомогу і піклування від бабусі по батьківській лінії, п.ОСОБА_7, з якою у дівчинки гарні стосунки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дала покази про те, що ОСОБА_1 з донькою проживає по сусідству з нею, тому бачаться часто. Відповідачку знає заочно, ніколи не бачила. Знає, що забезпечує і утримує дитину тато. Дитина, коли вона їх відвідує, радісна, має створені усі належні умови. За маму не згадує. Відомо їй, що позивач з дочкою так проживають орієнтовно 6 місяців.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є для позивача сусідкою і співпрацює з позивачем. Часто заходить до них у гості з чоловіком та дочкою. Вдома завжди присутні тільки ОСОБА_1 з дитиною. В квартирі завжди чисто, наварено. Відповідачку ОСОБА_2 за все життя бачила тільки 1 раз, протягом останнього часу (орієнтовно 6 місяців) не бачила жодного разу.

Оцінка суду.

Згідно з ч.1 ст.1 СК України Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Частинами 1, 4 ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`я створюється, зокрема на підставі шлюбу.

Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї (ч.1 ст.5 СК України).

Згідно з ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч.1 ст.21 СК України).

Частиною 1 ст.24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Підстави для припинення шлюбу визначені ст. 104 СК України, згідно з ч. 2 якої шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно зі ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу.

Статтею 109 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

У відповідності до вимог ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

У відповідності до положень ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Враховуючи вищенаведене, аналізуючи докази у справі, оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому є всі підстави для розірвання шлюбу.

Даний висновок суду кореспондує із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові №761/33261/16-ц від 26.11.2018 про те, що суд не може примушувати подружжя проживати разом, цікавитися їх приватним життям, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків, а надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду.

Щодо визначення місця проживання дитини, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі №716/591/19.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №654/4307/19 наголошено, що при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту. Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Проте, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону №1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №310/3195/18 висловлена наступна правова позиція: «Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі №487/2001/19-ц (провадження №61-12667св20) зазначено: «вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №352/2324/17.

Враховуючи вищенаведене, а також той факт, що відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, на даний час проживає окремо, малолітні донька проживає разом із батьком, який дбає про її належні умови прожиття та розвиток, тобто є її основним та єдиним утримувачем, самостійно виховує дитину, а також враховуючит думку ОСОБА_3 , яка бажає проживати разом з батьком, суд вважає позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком підставними та такими, що підлягають до задоволення, оскільки таке рішення суду відповідатиме якнайкращим їхнім інтересам.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 264, 280-282 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов - задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08.09.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №372.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, який самостійно її виховує та утримує, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 28.04.2025.

Суддя Павлів З.С.