Дата документу 09.04.2025 Справа № 334/2026/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2026/23 Головуючий у 1-й інстанції: Коломаренко К.А.
Провадження № 22-ц/807/252/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Державного кадастрового реєстратора відділу у Бобринецькому (Компаніївському) районі головного управління Держгеокадастра у Кіровоградській області Бокової Анни Сергіївни, треті особи - Інженер-землевпорядник ТОВ «Центр землеустрою та геодезії» Мілєва Ольга Федорівна, Запорізька територіальна громада в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, скасування державної реєстрації земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що проживає у багатоквартирному будинку (одноповерхневому котеджі на трьох співвласників) за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок знаходиться у приватній власності та розташованій на земельний ділянці площею 1970 кв.м. Порядок користування вказаною земельною ділянкою, яка знаходиться у комунальній власності Запорізькій міській раді, між співвласниками не визначений.

Державний кадастровий реєстратор відділу у Бобринецькому районі головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Бокова А.С. здійснила внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку для відображення на Публічній кадастровій карті України. В результаті рішення про державну реєстрацію земельної ділянки була сформована ділянка кадастровий номер :04:025:0475, інформація про форму власності якої на 28.03.2023 року відсутня. Вказана земельна ділянка фактично є частиною (з довільною конфігурацією та розмірами) прибудинкової території комунальної власності багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , яка знаходиться у користуванні всіх мешканців будинку (пункт Д ч. 2 ст. 92 ЗК України), та не може бути сформована як ділянка для будівництва і обслуговування будинку та господарчих споруд за заявою одного мешканця будинку без згоди інших.

Земельна ділянка на місцевості сформована таким чином, що на ній тепер розташованої багатоквартирний будинок на кілька власників, господарчі споруди спільного користування усіх мешканців будинку, землі загального користування населеного пункту (частина вулиці, проїзди, щляхи). Також на ділянці розташовані об?єкти трубопровідного транспорту (міські загальнобудинкові газорозподільні мережі, міські водопровідні та каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання), а також мережі електропостачання. Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЗК України такі землі комунальної власності не можуть передаватись до приватної власності.

Також розташування земельної ділянки номер :04:025:0475 перешкоджає переміщенню співвласників будинку прибудинковою територією для обслуговування такого будинку та задоволення житлових і соціальних потреб, на що вони має право згідно пункту Д ч. 2 ст. 92 ЗК України.

Рішення про реєстрацію земельної ділянки було прийнято 09.09.2021 року під час розгляду у Ленінському районному суді м. Запоріжжя справи №334/5737/20 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (прибудинковою територією) будинку АДРЕСА_2 . За матеріалами справи прибудинкова територія перебуває у комунальній власності, Запорізька міська рада жодних дозволів на розробку землевпорядної документації за цією адресою не давала.

Землевпорядна документація була розроблена одним інженером-землевпорядником ТОВ «Центр землеустрою та геодезії», як безпосереднім виконавцем робіт так і відповідальною особою, ОСОБА_4 .

При цьому, позивач, як співвласник будинку АДРЕСА_2 та його господарчих споруд Акт погодження меж не підписував та згоди на виділення ділянки не давав.

Позивачем було направлено два звернення (від 20.02.2022р. та від 04.05.2022р.) до секретаря міської ради м. Запоріжжя з проханням надати пояснення, чи приймалося рішення Запорізькою міською радою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою прибудинкової території багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , та чи виконувалось погодження документації із землеустрою Запорізькою міською радою, враховуючи, що позивач, як співвласник вказаного будинку, Акт погодження меж не підписував.

30.06.2022р. позивачем була отримана відповідь, що технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_2 , Управлінням з питань земельних відносин Запорізької міської ради не погоджувалась. Рішення про передачу у власність або користування запитуваної земельної ділянки по запитуваній адресі управлінням не готувалось та на розгляд сесії міської ради не надавалось.

Отже, земельна ділянка кадастровий номер :04:025:0475 була сформована та зареєстрована без дозволу (рішення) власника - Запорізької міської ради.

У зв`язку з чим, позивачем було направлено звернення до Запорізької обласної прокуратури.

Також, в порядку досудового врегулювання, позивачем було направлено звернення до Департаменту ведення державного земельного кадастру України з проханням перевірити вказані факти та скасувати державну реєстрацію вказаної земельної ділянки у добровільному порядку, на що ОСОБА_2 отримав відповіді про те, що розглянути звернення по суті поки неможливо та відмову у розгляді питання по суті.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просив суд:

- визнати недійсним рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у Бобринецькому (Компаніївському) районі головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Бокової Анни Сергіївни про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :04:025:0475;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та має кадастровий номер :04:025:0475 шляхом закриття поземельної книги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Державного кадастрового реєстратора відділу у Бобринецькому (Компаніївському) районі головного управління Держгеокадастра у Кіровоградській області Бокової Анни Сергіївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Інженер-землевпорядник ТОВ «Центр землеустрою та геодезії» Мілєва Ольга Федорівна, Запорізька територіальна громада в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, скасування державної реєстрації земельної ділянки задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у Бобринецькому (Компаніївському) районі головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Бокової Анни Сергіївни про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :04:025:0475.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та має кадастровий номер :04:025:0475 шляхом закриття поземельної книги.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 147,20 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відсутність в матеріалах справи документації із землеустрою відносно спірної земельної ділянки, не наданої позивачем на підтвердження законності своїх вимог, не отриманої судом на його численні запити та ухвали, з власної ініціативи, - фактично стали підставою для задоволення позову.

Зазначає, що 26.01.2024 року в судовому засідання позивачем ОСОБА_2 до матеріалів справи було надано клопотання про визнання обставин, в якому він посилаючись на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ухиляються від подання доказів, ухвали про витребування доказів, постановлені судом, не виконані, матеріали судом не отримані, що, на думку позивача, вказує на неподання витребуваних доказів з неповажних причин, тому, посилаючись на вимоги ч. 10 ст. 84 ЦПК України, просив визнати обставину, для з`ясування якої витребовувалися докази, а саме ту обставину, що документація на вказану земельну ділянку ніким не розроблялась, рішення про реєстрацію вказаної земельної ділянки було прийнято ОСОБА_5 самостійно, на свій розсуд без прийняття і перевірки документів, що подаються для державної реєстрації земельної ділянки.

Зазначене клопотання позивача судом розглянуто не було. Натомість суд першої інстанції з власної ініціативи відповідними ухвалами витребував у ГУ Держгеокадастру у Запорізькії області та ТОВ «Центр землеустрою та геодезії» всі наявні відомості щодо спірної земельної ділянки. Зазначені дії суду є порушенням процесуального закону, а саме ч. 2 ст. 13 ЦПК України.

Звертає увагу, що не отримавши від зазначених організацій витребувану інформацію, суд першої інстанції закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. Не маючи належних та допустимих доказів відносно відомостей щодо спірної земельної ділянки, суд безпідставно зробив висновок про те, що відомості Державного земельного кадастру щодо вказаної земельної ділянки є недостовірними, оскільки документація із землеустрою, що стала підставою для формування земельної ділянки кадастровий номер :04:025:0475, жодним із суб`єктів на виконання ухвал суду не надана.

Фактично, суд першої інстанції відсутність будь-яких письмових доказів відносно сформованої та зареєстрованої земельної ділянки визнав належним та допустимим доказом недійсності рішення державного кадастрового реєстратора.

Частиною 1 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Вважає, що виходячи з положення зазначеної норми закону, безпідставним є посилання суду на обов`язковість надання згоди позивача для проведення зазначеної дії та її державної реєстрації.

Зауважує, що суд першої інстанції фактично не надав оцінку законності прийнятого рішення державним кадастровим реєстратором як закінченому акту реєстрації, а лише роз`яснив в оскаржуваному рішенні послідовність дій та навів перелік документів, необхідних заявнику для державної реєстрації сформованої земельної ділянки; суд першої інстанції не навів у оскаржуваному судовому рішенні яке саме право чи інтерес позивача ОСОБА_2 мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням не захищаються та не відновлюються права або законні інтереси позивача по даній справі, позивач у справі є неналежним.

Учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Разом із тим, від представника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Гайворонської М.С. на адресу апеляційного суду надійшли додаткові пояснення, в яких вона зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області підтримує апеляційну скаргу ОСОБА_1 та не погоджується з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2024 року у справі №334/2026/23, вважає його таким, що прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, та таким, що підлягає скасуванню. При ухваленні рішення судом не було повністю досліджено всі обставини справи та не надано належної оцінки доказам. У зв`язку з чим, просить скасувати рішення у цій справі, ухвалити по справі нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зауважує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано неналежність Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області та Державного кадастрового реєстратора відділу у Бобринецькому (Компаніївському) районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Бокової Анни Сергіївни як відповідачів у спорі про скасування державної реєстрації земельної ділянки у зв`язку з її протиправністю.

Вважає, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі має бути орган, у розпорядженні якого перебуває на час пред`явлення позову спірна земельна ділянка.

Від представника Запорізької міської ради Крат А.С. на адресу апеляційного суду також надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначає, що формування кадастрового номеру без згоди всіх співвласників об`єкту нерухомості, що знаходяться на одній земельній ділянці із спільними землекористувачами (співвласниками) за адресою: АДРЕСА_2 , впливає на користування земельною ділянкою, що розташована за вказаною адресою. Просить врахувати вказані пояснення при розгляді справи та вирішити спір на власний розсуд без участі представника Запорізької міської ради.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Салімонова Р.Є., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав, що позов підлягає задоволенню частково, слід визнати недійсним рішення державного кадастрового реєстратора про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:025:0475, також підлягає скасуванню державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :04:025:0475, оскільки відомості Державного земельного кадастру щодо вказаної земельної ділянки є недостовірними, а документація із землеустрою, що стала підставою для формування земельної ділянки, кадастровий номер :04:025:0475, жодним із суб`єктів на виконання ухвал суду не надана.

Незаконність формування спірної земельної ділянки і, відповідно, незаконність державної реєстрації є підставою для скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :04:025:0475 шляхом закриття поземельної книги із скасуванням кадастрового номера цієї земельної ділянки. Такий спосіб захисту є ефективним і передбаченим законом.

Проте, з такими висновками суду в повній мірі погодитися не можна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 на праві власності належить 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , з яких: 1/5 частина житлового будинку на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого ККП ДАЕК «Запоріжжяобленерго» 11 вересня 1997 року (дублікат свідоцтва видано 02 грудня 2011 року); 1/5 частина житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-1290, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 17 грудня 1999 року.

Відповідно до вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з 1/5 частини житлового будинку та споруд: житловий будинок «А», дерев. каркас, обклад. цеглою, житловою площею 110,4 кв.м, житлова прибудова «А1», дерев. каркас, обклад. цеглою, житловою площею 14 кв.м, житлова прибудова «А2» дерев. каркас, обклад. цеглою, житлова прибудова «А3» цегла, паркан № 1, сарай «Б», за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_3 на підставі договору дарування квартири № 2430, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. 10 липня 2020 року.

Згідно з копією технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 , виданого 16 січня 2012 року ТОВ «Запорізьке міжміське БТІ» (інвентаризаційна справа № 215/58917), власниками 33/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 .

Земельна ділянка по АДРЕСА_2 , у власність або користування не надавалась та належить до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя.

Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_9 , ОСОБА_1 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , про усунення перешкод у користуванні майном та зобов`язання вчинити дії, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 02 серпня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (справа № 334/5737/20).

Постановою Верховного Суду від 28 червня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 серпня 2022 року залишено без змін.

Як встановив Верховний Суд у вищевказаній постанові, за результатами виїзної наради з розгляду звернень ОСОБА_9 та ОСОБА_2 щодо суперечливих питань землекористування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , комісією районної адміністрації міської ради по Заводському району був складений протокол виїзної наради від 15 вересня 2020 року.

За змісту протоколу від 15 вересня 2020 року вбачається, що порядок користування земельною ділянкою, яка є прибудинковою територією, між співвласниками будинку договором не визначався. Договором від 26 вересня 2016 року, укладеним між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 визначений порядок експлуатації майна загального користування будинку АДРЕСА_2 , але під час проведення наради договір не виконується як зі сторони ОСОБА_9 , так і зі сторони ОСОБА_2 .

Також, протоколом виїзної наради від 15 вересня 2020 року з розгляду звернень ОСОБА_9 та ОСОБА_2 щодо суперечливих питань землекористування, комісією районної адміністрації міської ради по Заводському району встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_2 є одноповерховим котеджем на 3-х співвласників, який знаходиться у приватній власності.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 , виданого 16 січня 2012 року ТОВ «Запорізьке міжміське БТІ» (інвентаризаційна справа № 215/58917), розмір часток співвласників визначений наступним чином: 33/100 частки - власники: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , 2/5 частки - власник ОСОБА_2 , та квартира АДРЕСА_4 - власник Браун.

З огляду на викладене, житловий будинок по АДРЕСА_2 не належить до багатоквартирних будинків в розумінні Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду вважала помилковими доводи ОСОБА_2 про те, що закріплена за житловим будинком земельна ділянка є прибудинковою територією, оскільки таке твердження не узгоджується ні з фактичними обставинами, ні з положеннями статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

ЗК України розмежовує поняття «земельні ділянки багатоквартирних будинків (прибудинкова територія)» (стаття 42 ЗК України) та «земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва (присадибна територія)» (стаття 40 ЗК України) і відповідно пов`язує можливість виникнення різних майнових прав щодо цих земельних ділянок, зокрема у даному випадку частина земельної ділянки, яка є присадибною територією, може бути в натурі виділена у володіння чи користування одному із співвласників житлового будинку відповідно до його частки у спільному майні.

Верховний Суд не заперечує право ОСОБА_2 , як співвласника житлового будинку АДРЕСА_2 , на користування частиною земельної ділянки закріпленою за цим домоволодінням.

Співвласники житлового будинку можуть добровільно (шляхом укладення між собою відповідної угоди), або в адміністративному порядку (шляхом звернення до власника земельної ділянки чи уповноваженого ним органу), або в судовому порядку (шляхом подання відповідного позову) визначити порядок користування земельною ділянкою.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, за житловим будинком АДРЕСА_2 закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва (присадибна територія) площею 1970 кв.м.

Державним кадастровим реєстратором відділу у Бобринецькому районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області Боковою Анною Сергіївною було здійснено внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, на якій розташований будинок за адресою: АДРЕСА_2 , для відображення на Публічній кадастровій карті України.

Державний кадастровий реєстратор відділу у Бобринецькому (Компаніївському) районі головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Бокова А.С. зареєструвала земельну ділянку за принципом екстериторіальності, яка визначена Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 455 «Деякі питання реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності в державній реєстрації земельних ділянок», якою затверджено «Тимчасовий порядок взаємодії між державними кадастровими реєстраторами територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру на період реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності в державній реєстрації земельних ділянок», з кадастровим номером :04:025:0475, на підставі документації із землеустрою, розробленої ТОВ «Центр землеустрою та геодезії».

Інженер-землеврядник ТОВ «Центр землеустрою та геодезії» Мілєва О.Ф., яка розробляла Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться у комунальній власності Запорізької міської ради, кадастровий номер :04:025:0475, Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, документацію із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки кадастровий номер :04:025:0475 не надала.

В результаті рішення про державну реєстрацію земельної ділянки була сформована ділянка кадастровий номер :04:025:0475, тип власності: не визначено, цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа: 0,0605 га.

Згідно відповіді Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.05.2022 року вих. №Б-762/0-0.21-1023/6-22, перевірити підстави внесення до державного земельного кадастру відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:025:0475 станом на сьогодні не можливо.

Згідно відповідей Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради від 14.09.2020 року №1764/02-03, від 15.04.2022 року №Б-0233, від 25.05.2022 року №6-0248, технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_2 Управлінням з питань земельних відносин Запорізької міської ради не погоджувалась. Рішення про передачу у власність або користування запитуваної земельної ділянки по запитуваній адресі (м. Запоріжжя, вул. Турбінна, 30) Управлінням не готувалось та на розгляд сесії міської ради не надавалось.

Ухвалою суду першої інстанції було витребувано від Інженера-землеврядника ТОВ «Центр землеустрою та геодезії» Мілєвої О.Ф. та від Державного кадастрового реєстратора у Бобринецькому (Компаніївському) районі головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Бокової А.С.: документацію, що є підставою для формування земельної ділянки кадастровий номер :04:025:0475. Витребуваних документів суду першої інстанції не надано.

Ухвалою суду першої інстанції було витребувано від головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області всі матеріали реєстраційної справи про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :04:025:0475, які стали підставою формування кадастрового номеру земельної ділянки та реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, та від Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр землеустрою та геодезії» - документацію із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки кадастровий номер :04:025:0475.

З повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, вбачається, що документи, які витребовуються, надати до суду неможливо через їх відсутність.

Ухвалою суду першої інстанції було витребувано від головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області всі наявні відомості щодо земельної ділянки кадастровий номер :04:025:0475.

З повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області вбачається, що документи, які витребовуються, надати до суду неможливо, у зв`язку з відсутністю в Місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області оригіналів землевпорядної документації, яка стала підставою для проведення державної реєстрації земельної ділянки, у тому числі її поділу чи об`єднання.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).

Як зазначалося вище, ОСОБА_2 є одним із співвласників житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомості по АДРЕСА_2 , належить до земель комунальної форми власності. Рішення про передачу земельної ділянки у приватну форму власності будь-кому із співвласників вказаного об`єкту нерухомості Запорізькою міською радою не приймалось.

ОСОБА_2 , як співвласник житлового будинку АДРЕСА_2 , має право на користування частиною земельної ділянки закріпленою за цим домоволодінням.

Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування в судовому порядку, зокрема у визначений позивачем спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи власності або користування щодо спірного майна, а також підтверджений належними доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права.

Також, згідно ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а уразі недосягнення згоди у судовому порядку.

За положеннями ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розміщеного на цій земельній ділянці, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право користування земельною ділянкою повинно виходити з розміру часток кожного із співвласників на нерухоме майно, наявністю порядку користування земельною ділянкою, погодженою співвласниками або визначеного на підставі відповідного договору.

У разі відсутності домовленості між співвласниками будинку щодо порядку користування земельною ділянкою, співвласники мають право звернутися до суду.

У відповідності до п. 3 перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI від 07.07.2011 року, у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, інші об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди, лінійні об`єкти енергетичної інфраструктури), право власності на які зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників таких об`єктів на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння.

Згідно з ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.ч. 3, 4 ст. 79-1 ЗК України).

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (ч. 7 ст. 79-1 ЗК України).

Нормами ч.ч. 9, 10 статті 79-1 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про землеустрій» № 858-IV від 22.05.2003 року, документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо

Положеннями ст. 22 Закону України «Про землеустрій» визначено, що землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації); б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

За положеннями ст. 9 вказаного Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частинами 1, 6 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У відповідності до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) матеріали топографо-геодезичних робіт; г) кадастровий план земельної ділянки; ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) відомості про встановлені межові знаки.

У відповідності до ст. 198 Земельного кодексу України, кадастрові зйомки це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Як зазначалося вище, технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_2 , власником земельної ділянки не погоджувалась. Рішення про передачу у власність або користування вказаної земельної ділянки її власником не готувалось та на розгляд сесії міської ради не надавалось.

Частинами 9, 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Формування кадастрового номеру на частину присадибної ділянки площею 0,0605 га, закріпленої за житловим будинком АДРЕСА_2 , загальна площа якої становить 1970 кв.м., без згоди всіх співвласників об`єкту нерухомості, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , впливає на користування вказаною земельною ділянкою цими співвласниками.

Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (далі - Порядок №1051).

Відповідно до п. 3 Порядку №1051, Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях.

Пунктом 4 Порядку № 1051 визначено, що ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. Функції адміністратора Державного земельного кадастру виконує визначене Держгеокадастром за погодженням з Мінагрополітики державне підприємство або державна установа, що належить до сфери управління Держгеокадастру.

До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком (п. 5 Порядку № 1051).

Пунктом 49 Порядку № 1051 визначено, що поземельна книга ведеться за формою згідно з додатком 8 під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об`єднання, а також відновлення їх меж) відповідно до пунктів 107-137 цього Порядку.

Відповідно до п. 57 Порядку № 1051, поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку, та у разі виправлення помилки відповідно до пункту 156-2 цього Порядку.

Запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду (п. 60 Порядку № 1051).

Пунктом 114 Порядку № 1051 визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

Зважаючи на встановлені обставини, враховуючи, що рішення державного кадастрового реєстратора про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :04:025:0475, площею 0,0605 га, порушує права та законні інтереси позивача (який є співвласником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ) на користування присадибною ділянкою площею 1970 кв.м., що закріплена за житловим будинком за вказаною адресою, колегія суддів за результатами апеляційного перегляду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити частково, визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у Бобринецькому (Компаніївському) районі головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Бокової А.С. про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :04:025:0475; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та має кадастровий номер :04:025:0475, шляхом закриття поземельної книги. В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, колегія суддів зауважує, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»).

Застосування судом цього принципу полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19; від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21 та інших.

Встановленими обставинами та вищенаведеними нормами матеріального права спростовуються твердження ОСОБА_1 про те, що вищевказаним рішенням Державного кадастрового реєстратора відділу у Бобринецькому (Компаніївському) районі головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Бокової А.С. права або законні інтереси позивача по даній справі не порушені.

Також, стосовно зауважень представника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Гайворонської М.С. щодо неналежності відповідачів у цій справі, колегія суддів зауважує, що позивачем заявлені вимоги не тільки про скасування державної реєстрації земельної ділянки, а й про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію земельної ділянки.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги щодо порушень норм процесуального права, а саме положень ст. 13 ЦПК України, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів також зауважує, що не є обгрунтованим висновок суду про те, що відомості Державного земельного кадастру щодо вищевказаної земельної ділянки є недостовірними за умов не дослідження судом документації із землеустрою, що стала підставою для формування земельної ділянки кадастровий номер :04:025:0475. В цій частині доводи апеляційної скарги також знайшли своє підтвердження.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 147,20 гривень за дві вимоги немайнового характеру у відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Тому підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2024 року у цій справі скасувати та ухвалити постанову наступного змісту.

Позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Державного кадастрового реєстратора відділу у Бобринецькому (Компаніївському) районі головного управління Держгеокадастра у Кіровоградській області Бокової Анни Сергіївни, треті особи - Інженер-землевпорядник ТОВ «Центр землеустрою та геодезії» Мілєва Ольга Федорівна, Запорізька міська територіальна громада в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, скасування державної реєстрації земельної ділянки задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у Бобринецькому (Компаніївському) районі головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Бокової Анни Сергіївни про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :04:025:0475.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , та має кадастровий номер :04:025:0475, шляхом закриття поземельної книги.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2024 року у цій справі в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 18 квітня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко