Справа № 275/1293/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року с-ще Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С.

при секретарі с/з Марієвській Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ще Брусилів Житомирської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_5 . За життя батьки позивача посвідчили спільний заповіт подружжя, в якому заповіли все своє майно в рівних долях позивачу і відповідачам.

Після смерті батьків відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , право власності на який не було зареєстровано, земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0, 2500 га, кадастровий номер :01:001:0366 за вищевказаною адресою, що належала померлому ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554969, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0, 4093 га, кадастровий номер :01:001:0367, яка належала померлому ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554970. Спадщину після смерті ОСОБА_5 позивач прийняла шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Відповідачі також вступили у свої спадкові права, інші спадкоємці відсутні. З метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову масу позивач звернулася до приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області, проте отримала відмову у видачі свідоцтва через відсутність документів, які посвідчують право власності на спадкове майно померлої ОСОБА_5 .

За таких обставин просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності впорядку спадкування за заповітом на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , на 1/3 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0, 2500 га, кадастровий номер :01:001:0366, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належала померлому ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554969, на 1/3 частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 4093 га, кадастровий номер :01:001:0367, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належала померлому ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554970.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 11 грудня 2024 року у вказаній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2025 року за клопотанням представника позивача судом було витребувано матеріали спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.03.2025 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито та справу було призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Нестеренко М.М. не з`явились, надіслали до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання також не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги ОСОБА_1 визнали та не заперечували щодо їх задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (а.с. 8).

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть (а.с. 33).

ОСОБА_6 є дочкою померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 68).

Згідно архівної довідки № 121 від 25.04.2024р. (витягу із по господарської книги № 6 Осівецької сільської ради на 2011-2015 роки) домоволодіння АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_4 (голова домогосподарства), ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 10 зворот).

Згідно довідки № 1994 від 23.04.2024 року відділу ЦНАП Брусилівської селищної ради померлий ОСОБА_4 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 був зареєстрований по АДРЕСА_1 та разом з ним були зареєстровані ОСОБА_5 , 1938 р.н., ОСОБА_3 , 1971 р.н. (а.с. 10).

Згідно копій державних актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 належать земельні ділянки: з кадастровим номером :01:001:0366 (відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554969) та з кадастровим номером :01:001:0367 (відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554970) (а.с. 11-12).

Згідно копії заповіту від 13.07.2018 року, посвідченого в.о. старости села Осівці Брусилівського району Житомирської області О.П. Снігурець, ОСОБА_5 заповіла в рівних долях житловий будинок з належними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, яка рахується за будинком, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554969 площею 0, 25 га, також земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554970 площею 0, 4093 га, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , земельну частку (пай) згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 106090 площею 7, 89 га заповіла ОСОБА_1 (а.с. 7).

Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області від 11.10.2024р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщинуна спадкове майно ОСОБА_7 , оскільки відсутнє свідоцтво про право власності померлої ОСОБА_5 будинок та земельну ділянку, на якій він розташований (а.с. 19 зворот).

Відповідно до копії спадкової справи № 12 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись її дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також її син ОСОБА_3 , спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась (а.с. 61-130).

Статтею 1216 ЦК визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частина 3 вказаної статті визначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Як роз`яснив у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема, положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Враховуючи, що спірний будинок був побудований згідно технічного паспорту у 1970 році, коли законом не вимагалась державна реєстрація права власності для виникнення такого права, при цьому згідно даних погосподарської книги на 2011-2015 роки вказаний будинок з господарськими будівлями належав ОСОБА_4 (а.с. 10), суд вважає, що будинок АДРЕСА_1 входить до складу спадщини померлого ОСОБА_4 .

При цьому суд враховує, що на момент його смерті у 2016 році з ним були зареєстровані його дружина ОСОБА_5 та його син ОСОБА_3 , які згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Отже, ОСОБА_5 набула в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка право на частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , на частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:001:0366, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належала померлому ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554969, а також на частку земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 4093 га, кадастровий номер :01:001:0367, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належала померлому ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554970.

Тобто саме це майно увійшло до складу спадщини померлої ОСОБА_5 .

При цьому з врахуванням того, що згідно заповіту ОСОБА_5 від 13.07.2018 року остання заповіла сторонам у справі належне їй майно в рівних частках, в суду наявні підстави для визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , на 1/6 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0, 2500 га, кадастровий номер :01:001:0366, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належала померлому ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554969, а також на 1/6 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 4093 га, кадастровий номер :01:001:0367, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належала померлому ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554970, частково задовольнивши її позовні вимоги.

На підставі ст.ст. 331, 1216, 1218, 1267-1269, 1296 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , на 1/6 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0, 2500 га, кадастровий номер :01:001:0366, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належала померлому ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554969, а також на 1/6 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 4093 га, кадастровий номер :01:001:0367, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належала померлому ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554970.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення постановлено суддею у нарадчій кімнаті.

СУДДЯ О.С. Данилюк