Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/93/24
Провадження № 2/644/969/25
РІШЕННЯ

іменем України

09 квітня 2025 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в особі головуючого судді Шевченка С.В., за участі: ОСОБА_1 , представника органу опіки та піклування І.Попової, секретаря с/з Кузьміної Ю.С., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: служба у справах дітей Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав, та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Шевченківської селищної адміністрації Куп`янського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав,

у с т а н о в и в :

У поданому до суду позові ОСОБА_2 просив позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка не бере участі у вихованні сина, не спілкується з ним.

ОСОБА_1 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , заявила, як третя особа, позовні вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення їх батьківських прав відносно ОСОБА_4 . В обґрунтування чого посилалась на те, що ні батько, ні мати дитиною не цікавляться, не виховують, онук постійно проживає з нею і перебуває на повному її піклуванні та догляді.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, посилався на те, що через перебування на військовій службі не мав можливості займатись вихованням сина.

Представник ОСОБА_2 адвокат Стеганцов М.С. подав до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд у його відсутність.

Служба у справах дітей Шевченківської селищної адміністрації Куп`янського району Харківської області подала до суду висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 на неодноразові судові виклики не реагувала, відзиву на позовні вимоги не подала, до суду не прибула, про причини неявки не повідомляла.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , 2018 року народження. Батьки залишили дитину на виховання бабусі ОСОБА_1 . Дитиною не цікавляться, участі у її житті не приймають.

На підставі звернення ОСОБА_1 наказом служби у справах дітей Шевченківської селищної ради від 24.02.2023 року № 4 ОСОБА_5 тимчасово влаштований до родини бабусі. На момент розгляду справи тимчасове влаштування продовжене відповідним наказом служби у справах дітей.

З березня 2023 року ОСОБА_5 перебуває на обліку у служби у справах дітей як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах через безвідповідальне ставлення батьків до виконання своїх обов`язків.

З інформації, яка надана КНП «Шевченківський центр первинної медико-санітарної допомоги» встановлено, що дитина ОСОБА_5 часто хворіє на ГРЗ, батько опікувався дитиною тільки впродовж першого року її життя, мати до кінця 2022 року, з 2023 року по теперішній час дитиною опікується бабуся ОСОБА_1 .

З довідки, яка видана 01.08.2023 року закладом дошкільної освіти «Калинка», встановлено, що ОСОБА_5 виховується у цьому закладі з 2021 року. За інформацією виховательки групи батьківські обов`язки, які пов`язані з вихованням дитини (відвідування онлайн занять, здійснення зворотного зв`язку, тощо) здійснює бабуся ОСОБА_6 та дідусь ОСОБА_7 .

З акту обстеження умов проживання дитини, який складений комісією служби у справах дітей Шевченківської селищної адміністрації 26.01.2024 року, ОСОБА_5 проживає разом з бабусею та дідусем ОСОБА_8 . Батько та мати з дитиною не проживають, не спілкуються з нею.

Опитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 підтвердив, що батько та мати його уникають, не спілкуються з ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішенні справи суд керується викладеним нижче джерелами права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту - Конвенція) є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення цього пункту свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

У постановах Верховного Суду від 20.10.2020 року у справі №333/1013/17 та від 14.02.2019 у справі №377/128/18 міститься висновок відносно того, що суд зобов`язаний надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів які стосуються її життя, зазначено, зокрема, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2020 року у справі «Савіни проти України».

Таким чином, практична реалізація принципу «забезпечення якнайкращих інтересів дитини» вимагає в тому числі, і з`ясування судами думки дитини під час вирішення спорів, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Даний принцип був реалізований шляхом опитування дітей представниками служби у справах дітей.

На підставі встановлених судом і зазначених вище обставин справи, а також приймаючи до уваги норми матеріального права національного законодавства та практики ЄСПЛ, суд доходить висновку про доведеність ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, а саме: відсутність спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; відсутність сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. При цьому судом не встановлено об`єктивних перешкод для реалізації відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Встановлені та наведені вище обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки свідоме ігнорування своєї дитини та ухилення без поважних на то причин від виконання своїх батьківських обов`язків, свідчить про свідому та винну поведінку, що дає достатні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 , що забезпечить реалізацію останньою інтересів дитини.

Поряд з цим, з урахуванням наведеного вище, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

Також суд бере до уваги, що ОСОБА_2 не надав доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову ОСОБА_1 , зокрема, щодо його перебуванні на військовій службі.

Керуючись 10, 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Задовольнити позов ОСОБА_1 . Позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211 грн 20 коп. в рівних частках, по 605 грн 60 коп. з кожного.

Відмовити у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений 21.04.2025.

Суддя С.В. Шевченко