Справа № 445/1207/23 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М. В.
Провадження № 22-ц/811/11/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у травні 2023 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який 21 березня 2008 року між ними розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Львівської області. За час перебування у шлюбі у них народилась донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що 01 вересня 2022 року їхня донька поступила на державну форму навчання у Тернопільський національний медичний університет ім. Горбачевського, з терміном навчання до червня 2028 року, у зв`язку з чим збільшились витрати на її утримання. Зазначає, що працює доцентом кафедри всесвітньої ітсорії та релігієзнавства у Тернопільському національному педадогічному університеті ім. Володимира Гнатюка, однак її дохід не дає можливості забезпечити доньку всім необхідним. Відповідач офіційно працевлаштований та отримує регулярний дохід, у зв`язку з чим має можливість сплачувати аліменти на період її навчання до досягнення нею 23-річного віку. З наведених підстав просить стягнути з відповідача аліменти на повнолітню доньку, ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення донькою навчання у Тернопільському національному медичному університеті ім. Горбачевського.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.07.2023 року і до закінчення навчання, та не довше ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1073,60 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що згідно з судовим наказом від 11 серпня 2023 року, виданим Золочівським районним судом Львівської області у справі №445/1581/23 з відповідача стягуються аліменти на утримання його неповнолітньої доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що донька сторін, ОСОБА_4 є власником квартири у м. Золочеві, а відтак повністю забезпечена житлом. Зазначає, що задоволення позовних вимог позивачки призведе до стягнення з відповідача половини заробітку, що відповідає критеріям стягнення аліментів на трьох дітей та становитиме для нього надмірне фінансове навантаження. Звертає увагу на те, що стягуючи аліменти в розмірі1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, судом першої інстанції не враховано, що прожитковий мінімум на повнолітніх дітей не передбачений чинним законодавством, оскільки позивач має право на стягнення аліментів або до закінчення навчання доньки, або до досягнення нею двадцятитрирічного віку, в залежності від того, який факти настане раніше. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/8 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на працездатну особу до закінчення навчання, або до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років в залежності від того, який факт настане раніше.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 січня 2025 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2024 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2024 року призначено на 15 год. 00 хв. 17 квітня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня донька сторін, ОСОБА_4 , проживає разом з матір`ю, яка її матеріально утримує, однак у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги батька, який в змозі надавати матеріальну допомогу, а відтак дійшов висновку про стягнення на повнолітню доньку сторін, яка продовжує навчання, аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.07.2023 року і до закінчення навчання, та не довше ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 21 березня 2008 року між ними розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Львівської області.

За час перебування у шлюбі у них народилась донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Львівської області.

З виконавчого листа, виданого Золочівським районним судом Львівської області від 14.08.2008 року вбачається, що із ОСОБА_1 стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини зі всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Відтак, судом першої інстанції встановлено, що з досягненням донькою сторін, ОСОБА_4 , повноліття, стягнення аліментів припинено.

Довідкою про місце реєстрації № 41602/28-03 від 30 липня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідкою №05/1-18/115 від 07 лютого 2023 року підтверджується, що ОСОБА_4 є студенткою першого курсу ММ-101 групи медичного факультету спеціальності «Медицина» Тернопільського національного медичного університету ім. І.Я. Горбачевського, навчання на державній основі, форма навчання денна, навчання закінчує у червні 2028 року.

Судом першої інстанції також встановлено, що на підставі судового наказу від 11 серпня 2023 року, виданого Золочівським районним судом Львівської області у справі № 445/1581/23 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на дочку, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач, ОСОБА_1 , працює у Філії ТзОВ «Карпатські мінеральні води» в с. Струтин Золочівського району Львівської області.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та можливість батьків її надавати.

Зі змісту статей 199, 200 СК України вбачається, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відтак, встановивши, що повнолітня донька сторін, ОСОБА_4 , навчається на денній формі навчання у Тернопільському національному медичному університеті та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач ОСОБА_1 , є працевлаштованим та має постійний дохід, розмір якого відповідач, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не підтвердив належними та допустимими доказами, суд першої інстанції на підставі наявних у справі матеріалів, дійшов вірного висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, а відтак правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 аліментів на доньку, ОСОБА_4 , однак помилково визначив їх у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу відповідача.

Колегія суддів враховує те, що апелянт, вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим та заперечуючи щодо визначеного судом першої інстанції розміру аліментів на доньку, ОСОБА_1 , всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не може надавати матеріальну допомогу, не підтвердив розмір своїх доходів, оскільки обов`язок по утриманню повнолітньої дитини у зв`язку з навчанням виникає за обов`язкової умови, що один із батьків може надавати матеріальну допомогу.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суду, суд першої інстанції вірно взяв до уваги те, що донька сторін є повнолітньою, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, те, що можливість відповідача надавати допомогу, ним не спростована, приймаючи до уваги те, що відповідно до ст. 141 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, приймаючи до уваги те, що з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , колегія суддів вважає, що визначений судом розмір аліментів має бути не більш як достатнім для розумного задоволення матеріальних потреб дитини і не повинен призводити до обмеження матеріальних прав, інтересів та потреб відповідача, та за встановлених судом обставин справи вважає, що аліменти у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно забезпечать найнеобхідніші матеріальні потреби та будуть достатніми для належного матеріального утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить висновку, що при визначенні розміру аліментів судом першої інстанції не у повній мірі враховано матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього на утриманні інших осіб, а також те, що утримання повнолітньої дитини на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на обох батьків.

На думку колегії суддів під час розгляду справи позивачкою не надано належних та допустимих доказів систематичних витрат на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_4 , на період її навчання, оскільки позивачка з донькою проживають у м. Тернополі, мають власне житло, а відтак у неї відсутні витрати на проїзд до місця навчання.

Долучені платіжні квитанції за оплату комунальних послуг не є доказами понесених витрат на навчання.

Крім того, з резолютивної частини рішення Золочівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2024 року вбачається, що суд ухвалив стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Категорія «мінімальний гарантований розмір аліментів» передбачена главою 15 СК і відноситься до аліментів на утримання дитини. Така величина встановлена законодавцем, виходячи із наявності у батьків безумовного обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У свою чергу після досягнення повноліття відсутній безумовний обов`язок батьків утримувати сина, дочку. Останні повинні доводити наявність додаткових обставин, обґрунтовувати необхідну суму матеріальної допомоги. При розрахунках може бути встановлено, що їх розмір є меншим прожиткового мінімуму.

Таким чином, поширення категорії «мінімальний гарантований розмір аліментів» на стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина і дочки (глава 16), є безпідставним.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини 1 статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення повноліття.

Законом встановлені прожиткові мінімуми для дітей віком від 6 років, від 6 років до 18 років та на працездатних осіб.

Прожитковий мінімум на повнолітніх дочку та сина законом не передбачено.

Таким чином застосування частини 2 статті 182 СК України і зазначення в резолютивній частині рішення, що розмір аліментів присуджених судом не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму, не може бути застосований при стягненні аліментів на повнолітніх сина чи дочку, а відтак помилковим є зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині рішення про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на повнолітню доньку, ОСОБА_4 , не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи вищенаведене, оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 24 липня 2023 року і до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2024 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24 липня 2023 року і до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1073.60 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 24.04.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк