провадження 2/287/431/25
Справа № 287/2200/24
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Русин М.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Левчук Мирослав Іванович, до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів у частці від доходу,

ВСТАНОВИВ:

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Левчук Мирослав Іванович, до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів у частці від доходу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Русину М.Г.

На запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація із Олевської міської ради Житомирської області про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддею встановлено, що позовну заяву необхідно залишити без руху, оскільки її подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 ЦПК України.

Також, згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити в собі зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Ціна позову - це грошовий вираз майнових вимог позивача.

Водночас чинне законодавство містить тлумачення визначень «вимога майнового» та «вимога немайнового» характеру.

До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

У свою чергу, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

У даній справі представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Левчук М.І. звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів, що є вимогою майнового характеру, а тому позовна заява має містити в собі зазначення ціни позову.

П. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Проте, адвокатом Левчуком М.І. не зазначено ціну позову та позовна заява та додані до неї документи, не містять обґрунтованого розрахунку сум, що підлягають стягненню у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України.

Також, у описовій частині позовної заяви вказано: «Відповідно до п. 8 ч.3 ст. 175 ЦПК України зазначаю, що оригінали письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви наявні у мене, позивача по справі ОСОБА_4 , електронні докази до даної позовної заяви мною, позивачем по справі ОСОБА_4 не подавалися», проте позивачкою по справі зазначено ОСОБА_1 тому у цій частині позовну заяву слід уточнити.

Окрім цього, до позовної заяви не долучено довідки про реєстрацію місця проживання дитини.

Також звертаючись до суду з відповідним позовом, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на користь дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , проте не визначила розмір цієї частки, тому у цій частині позовну заяву слід уточнити.

Крім того, у прохальній частині позовної заяви адвокат Левчук М.І. просить суд витребувати довідку про доходи з місця роботи відповідача.

Згідно вимог ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Проте, всупереч вимогам вказаної статті представником позивачки не надано суду жодних доказів вжиття заходів для отримання вказаних документів самостійно та (або) причин неможливості самостійного отримання копій таких документів.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п.36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Поряд із цим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свободне гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання заявником умов реалізації права на звернення до цього суду з заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку, про залишення позовної заяви без руху із наданням строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 258, 260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Левчук Мирослав Іванович, до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів у частці від доходу - залишити без руху.

Надати позивачці (її представнику) строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, роз`яснивши, що в іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: М. Г. Русин