справа №754/4033/24 головуючий у суді І інстанції Бабко В.В.
провадження № 22-ц/824/5294/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»), поданою представницею - адвокаткою Городніщевою Єлизаветою Олегівною на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке рішенням №251124/1 єдиного учасника від 25 листопада 2024 року перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 , у якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 29 квітня 2024 року, просив суд:

стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість у розмірі 31 919,00 грн та судові витрати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний Договір №4803770 про надання споживчого кредиту. Зазначений договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених їх на сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за вказаним договором виконало в повному обсязі, надало можливість відповідачу користуватись кредитними коштами надіславши на картку відповідача грошові кошти в сумі 10 000,00 грн.

29 жовтня 2021 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок Кредитора в розмірі 260,00 грн.

05 листопада 2021 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок Кредитора в розмірі 260,00 грн.

18 листопада 2021 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок Кредитора в розмірі 1,00 грн.

06 травня 2022 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок Кредитора в розмірі 260,00 грн.

15 червня 2022 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок Кредитора в розмірі 100,00 грн.

Надалі відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка становить 31 919,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - сума кредиту, 21 919,00 грн - сума процентів за користування кредитом.

Позивач вказує, що набув право вимоги на вказану суму в зв`язку з укладенням Договору факторингу №18.04/23-Ф. Зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку наявну за кредитним договором заборгованість не погашає, позивач звернувся до суду з позовом.

18 квітня 2024 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що ніколи не брав кошти у ТОВ «Авентус Україна». У вересні 2021 року у нього був викрадений мобільний телефон, в якому були зафіксовані його паспортні дані. Також у відповідача були викрадені банківські картки. Картки були в двох банках: АТ «Альфа Банк» і АТ «ПУМБ». У подальшому 21 вересня 2021 року відповідач придбав новий телефон і звернувся до банківських установ, щоб заблокувати картки. Також отримавши виписки з АТ «Альфа Банк» відповідач дізнався, що гроші із його картки вже були зняті. Зазначає, що у цей період шахраї заволоділи його коштами на загальну суму 15 697,00 грн. Для захисту свої прав 23 жовтня 2021 року звернувся в поліцію та за його заявою було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 185 КК України. Крім того відповідач зазначає, що в Деснянському районному суді міста Києва перебуває справа за позовом ТОВ «Роствен Україна» до нього, з позову якого вбачається що 21 вересня 2021 року відповідач отримав кредит на суму 10 000,00 грн. Звертає увагу, що у шахраїв діяла аналогічна схема по отриманню кредитів на його ім`я. На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

29 квітня 2024 року до суду від ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого зазначено, що кредитний Договір укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Переказ кредитних коштів, було здійснено на банківську карту, яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту. До того ж відповідачем 29 жовтня 2021 року, 05 листопада 2021 року, 06 травня 2022 року, 15 червня 2022 року було здійснено часткову оплату процентів за кредитним Договором. Також на сьогодні ані кредитний Договір, ані будь-яке його положення чи пункт, не визнано недійсним чи не добросовісним.

19 вересня 2024 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення, відповідно до яких зазначено, що твердження позивача про укладання кредитного договору та погодження його умов між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» є безпідставними. Відповідач зазначає, що у нього украли мобільний телефон та після цього почали відбуватись маніпуляції з його карткою. Тому твердження позивача про те, що саме ОСОБА_1 укладався кредитний Договір, нічим не підтверджено. Яким чином Товариство пересвідчилося, що пересилає кошти конкретній особі, йому не відомо. Також неможливо встановити, які саме кошти належать ТОВ «Авентус Україна», оскільки на карту робилось три зарахування з подальшим перерахуванням. Також відповідач зазначає, що йому не відомо, хто та яким способом сплачував проценти. У виписці по його розрахунку відсутні підтвердження сплати 260,00 грн в якості відсотків по кредиту. Зважаючи на викладене, просив відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погодившись із таким рішенням суду, представниця ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») - Городніщева Єлизавета Олегівна 10 грудня 2024 року через систему Електронний суд подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Підтримавши доводи позовної заяви, вказала на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Зазначає, що кредитний договір укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного Кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана позивачем в позовній заяві.

Відповідно до реквізитів Договору №4803770 від 21 вересня 2021 року, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «М331359». Отже договір між первісним кредитором та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису.

При цьому, відповідач зайшов на Веб-сайт ТОВ «Авентус Україна» https://www.creditplus.ua, де він мав змогу ознайомитись з текстом примірного Кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Надалі відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна». Потім для безпосереднього оформлення кредиту відповідач в ІТС обрав бажану суму кредиту та строк кредитування. Після прийняття ТОВ «Авентус Україна» позитивного рішення щодо надання кредиту відповідачу ТОВ «Авентус Україна» зробив йому пропозицію в Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. Після прийняття відповідачем умов Кредитного договору з ним було укладено електронний Кредитний договір, який був підписаний відповідачем електронним підписом.

Разом із апеляційною скаргою для прикладу оформлення кредиту на Веб-сайт ТОВ «Авентус Україна» https://www.creditplus.ua та ініціалізації фізичної особи в системі BankID НБУ надана відповідна відео-інструкція.

Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через систему ТОВ «ФК «Вей фор пей», на підставі укладеного Договору №ВП-200417-1 про організацію переказу грошових коштів від 20 квітня 2017 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Вей фор пей». За інформацією ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано грошові кошти у сумі 10 000,00 грн на платіжну карту НОМЕР_1 , яку відповідач зазначив під час укладання Договору №4803770 про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2021 року.

Також в матеріалах справи міститься Інформаційна довідка АТ КБ «Приватбанк» надана на виконання вимог ухвали від 03 червня 2024 року щодо підтвердження факту належності платіжної катки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а також підтвердження факту зарахування коштів 21 вересня 2021 року на дану платіжну картку банком-емітентом у сумі 10 000 грн.

Таким чином, факт перерахування грошових коштів у сумі 10 000,00 грн. на платіжну картку НОМЕР_1 , яку під час укладання договору зазначав відповідач, беззаперечно доведено належними та допустимими доказами та не може бути спростований.

Підпунктом 3 п. 5.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.

Отже, за договором факторингу позивач, відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по тілу кредиту та нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»), поданою представницею Городніщєвою Єлизаветою Олегівною на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 березня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

13 березня 2025 року ОСОБА_1 подав відзив, у якому заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Також відповідач заявив клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України, в редакції на час надходження апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Щодо прийнятності відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу

Стаття 120 ЦПК України визначає, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина перша статті 360 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Встановлено, що ухвалою від 28 січня 2025 року Київський апеляційний суд відкрив апеляційне провадження у цій справі та у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду ухвалив надіслати учасникам судового провадження копію ухвали про відкриття апеляційного провадження, роз`яснивши їм право подати відзив на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України, у строк не пізніше десяти днів з дня отримання вказаної ухвали.

Стаття 361 ЦПК України визначає, що разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції надсилає копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів учасникам справи, крім випадків, якщо скаргу подано в електронній формі через електронний кабінет.

У цій справі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» апеляційну скаргу подало в електронній формі та до апеляційної скарги (уточненої) долучило докази направлення 20 січня 2025 року її примірника з додатками на адресу ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим Київський апеляційний суд на виконання вимог ст. 361 ЦПК України направив ОСОБА_1 лише ухвалу про відкриття апеляційного провадження за адресою реєстрації. Останнім поштове повідомлення отримано особисто 01 березня 2025 року.

Отже, останнім днем на подання відзиву на апеляційну скаргу для ОСОБА_1 було 10 березня 2025 року.

Оскільки строк на подання відзиву на апеляційну скаргу встановлюється судом, з урахуванням приписів ст. 127 ЦПК України, такий строк може бути лише продовжений судом за заявою учасника справи чи з ініціативи суду, і якщо він не сплив на час звернення учасника справи із заявою.

Станом на 13 березня 2025 року встановлений апеляційним судом строк на подання відзиву на апеляційну скаргу сплинув, а тому відсутні підстави для продовження ОСОБА_1 строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, у зв`язку з чим відзив на апеляційну скаргу підлягає залишенню без розгляду.

Щодо нових доказів, долучених ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до апеляційної скарги

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, § 33).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.4-7 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, долучаючи нові докази (у т.ч. відео процедури реєстрації) на стадії апеляційного перегляду, представниця ТОВ «ФК «Фінстраст Капітал» пропустила, визначений частиною другою статті 83 ЦПК України строк, а вимоги про поновлення строку на подання клопотання позивачем не заявлено.

На підставі встановленого, апеляційний суд залишає без розгляду клопотання позивача про долучення доказів.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскаржуваного судового рішення

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4803770 про надання споживчого кредиту. Згідно умов Кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000,00 грн.

Строк кредиту 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору, тип процентної ставки - фіксована.

Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті:https://creditplus.ua.

Відповідно до п. 1.5. Договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

Згідно з п.1.5.2 Договору знижена процентна ставка 0,01 % в день та застосовується, якщо споживач у межах строку визначеного в п. 1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк.

Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Згідно з п. 3.1. Договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

Згідно із п. 4.1. Договору, строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача та в порядку авто пролонгації.

Пунктом. 5.4 Договору споживач зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором.

Відповідно до п. 6.1. Договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичність внесення, здійснюється згідно Графіку платежів.

ТОВ ФК «Вей Фор Пей» за дорученням ТОВ «Авентус Україна» були здійснені наступні перекази коштів на картки клієнтів, зокрема: 21 вересня 2021 року на суму 10 000,00 грн на картку, код авторизації 824067, номер транзакції в системі WayForPay - creditplus-22926454.

Згідно із листа АТ КБ «Приватбанк», наданого на виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року, на ім`я ОСОБА_1 в банку дійсно емітовано таку картку. На платіжну картку були зараховані грошові кошти у сумі 10 000,00 грн від 21 вересня 2021 року. Однак інформація про платника відсутня. Також 21 вересня 2021 року на платіжну карту було здійснено переказ з картки на картку LiqPay від 21-09-2021 ID платежу 10 000,00 UAN.

Крім того, із виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 з АТ КБ «Приватбанк» встановлено, що 21 вересня 2021 року о 04:21 було здійснено операцію: LiqPay. Переказ з картки на карту від 21-09-2021 ID платежу . Також 21 вересня 2021 року о 04:49 відбулось зарахування переказу на картку в розмірі 10 000,00 грн.

Згідно із кредитного Договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди позичальника (пп. 3 п. 5.1 Договору).

18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») укладено Договір факторингу №18.04/23-Ф, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступив права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна».

Пунктом 1.1 Договору факторингу визначено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно із витягу з реєстру боржників, додатку №1 до договору факторингу №18.04/2023 від 18 квітня 2023 року ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором №4803770. Загальний розмір заборгованості становить 31 919,00грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт перерахування ТОВ «Авентус Україна» грошових коштів відповідачу, оскільки не можливо однозначно ідентифікувати, що на картку ОСОБА_1 було здійснено переказ грошових коштів в розмірі 10 000,00 грн, саме за Кредитним Договором №4803770. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 було направлено одноразовий ідентифікатор, як і відсутні підтвердження на який саме номер такий одноразовий ідентифікатор було направлено оскільки в реквізитах споживача ОСОБА_1 , в Договорі про надання споживчого кредиту №4803770, зазначено аж шість номерів мобільних телефонів, а саме: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , а доказів приналежності цих номерів телефону саме ОСОБА_1 суду не надано. За наведених обставин суд вважав, що Договір про надання споживчого кредиту не був підписаний саме відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Крім того, суд взяв до уваги той факт, що у ОСОБА_1 було викрадено мобільний телефон та банківські карти у зв`язку з чим той 22 жовтня 2021 року звертався до Деснянського управління поліції із заявою про вчинення злочину та на підставі його заяви були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 185 КК України. Суд також прийняв пояснення відповідача про те, що в цей же день 21 вересня 2024 року з його карток АТ «Альфа Банк» і АТ «ПУМБ», у період часу з 04 до 05 години ранку, відбувались аналогічні транзакції по його карткам із зарахуванням та подальшим переведенням невідомого походження грошових коштів, а рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року по справі № 754/296/24, в задоволення позову ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - було відмовлено з тих підстав, що вимоги позивача були необґрунтованими та не було доведеним факт укладання кредитного Договору від 21 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Росвен Інвест Україна».

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може погодитися з таким висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За статтею 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

При цьому, згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Надаючи правову оцінку Договору №4803770 про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2021 року щодо його укладеності ОСОБА_1 суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, залишив поза увагою наступні фактичні обставини справи.

Відповідно до п. 1.1 Договору, його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/ або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ ІТС товариства.

Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

За даними Довідки ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 18 квітня 2023 року, відповідно до договору ВП-200417-1 від 20 квітня 2017 року за дорученням ТОВ «Авентус Україна» 21 вересня 2021 року було здійснено успішний переказ коштів на суму 10 000,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 824067, номер транзакції в системі WayForPay - creditplus-22926454.

На виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що платіжна картка № НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 . На платіжну картку були зараховані 10 000,00 грн від 21 вересня 2021 року. Інформація про платника відсутня. LiqPay від 21-09-2021 ID платежу 10 000,00 UAN.

За заявою ОСОБА_1 від 23 жовтня 2021 року Деснянським УП ГУ НП у м. Києві внесено відомості про кримінальне провадження №0002505 за ч. 1 ст. 185 КК України. Відповідно до фабули, 21 вересня 2021 року невстановлена досудовим розслідуванням особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , таємно викрала мобільний телефон марки «Huawei P Smart+» та банківську картку, чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_1 .

Відомості про результати досудового розслідування, пред`явлення будь-якій особі обвинувачення, ухвалення вироку по кримінальному провадженні №0002505 відсутні.

За повідомленням ОСОБА_1 у запереченнях від 19 вересня 2024 року, телефон у нього викрадено 21 вересня 2021 року біля 00:00 год, при цьому картка Приватбанку була у нього вдома, з собою того дня її не брав.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що позивачем надано достатню кількість доказів, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують, що Договір №4803770 про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2021 року укладено саме відповідачем ОСОБА_1 , адже банківська картка, зазначена у п. 2.1 договору належить йому, викрадена не була, за даними виписки АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку (надана самим відповідачем) 21 вересня 2021 року о 04:49 на картку було зараховано переказ на суму 10 000,00 грн, а Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «М331359» 21 вересня 2021 року о 04:48:46.

При цьому, колегія суддів критично сприймає посилання місцевого суду на рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/296/24, адже у розумінні ч. 6 ст. 82 ЦПК України воно не має преюдиційного значення у цій справі.

Більш того, висновки суду першої інстанції про викрадення мобільного телефону та банківських карток у ОСОБА_1 зводяться до припущень, на яких заборонено ґрунтувати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України), адже не доведено у встановленому КПК України порядку вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за його заявою від 22 жовтня 2021 року.

Таким чином, апеляційний суд вважає встановленим, що Договір №4803770 про надання споживчого кредиту підписано саме відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом відповідно до ч. ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а ТОВ «Авентус Україна» виконало умови Договору в частині перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 10 000,00 грн за посередництва ТОВ ФК «Вей Фор Пей».

За змістом ч. 13 ст. 11 цього Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України, статтею 36 ГПК України та статтею 79 КАС України.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Також позивачем наданий поденний розрахунок заборгованості (карта обліку), який узгоджується з умовами договору споживчого кредиту і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості ОСОБА_1 за цим договором.

Так, умовами договору споживчого кредиту передбачено нарахування відсотків.

Пунктом 4.3 вказаного договору визначено порядок пролонгації строку кредиту. Сторони домовилися, що у випадку якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п. п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п. 4.3.1)

Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п. п. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2. Договору.

Відтак згідно наданого розрахунку, заборгованість за кредитним договором відповідача становить: 10 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 21 919,00 грн - нараховані відсотки.

Відповідно до договору факторингу №18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») та ТОВ «Авентус Україна», позивач набув статусу нового кредитора відповідача за договором №4803770 про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2021 року.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач оспорював цей договір факторингу в частині переданої позивачу вимоги за договором №4803770 про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2021 року з підстав недійсності внаслідок невидачі кредиту чи припинення зобов`язання у зв`язку з повним виконанням тощо.

Отже, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») придбало право вимоги за цим договором до ОСОБА_1 .

Згідно з п. 4.3.1 Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

29 жовтня 2021 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок Кредитора в розмірі 260,00 грн.

05 листопада 2021 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок Кредитора в розмірі 260,00 грн.

18 листопада 2021 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок Кредитора в розмірі 1,00 грн.

06 травня 2022 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок Кредитора в розмірі 260,00 грн.

15 червня 2022 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок Кредитора в розмірі 100,00 грн.

Пунктом 4.3.2. передбачено: Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2.Договору.

Відповідно до п.4.3.1 Договору Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Відповідно до п. 4.3.2. Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2.Договору.

Апеляційним судом встановлено, що за мовчазною згодою сторін у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, сумарно на 90 календарних днів поспіль (у період з 21 жовтня 2021 року по 19 січня 2022 року) зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

Всі ці дані відображено у Картці обліку договору, що надана до позовної заяви та є належним та допустимим доказом у справі.

Проте, судом першої інстанції не враховано, що позивачем надано поденний детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором (картка обліку).

Таким чином наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 21 919,00 грн відсотків за користування кредитом.

Отже, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що за договором факторингу позивач, відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по тілу кредиту та нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору не гуртуються на фактичних обставинах справи та суперечать укладеному між сторонами договору.

За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 147,20 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 220,80 грн, а всього 5 368,00 грн.

Також апелянт просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 4 000,00 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

На підтвердження надання професійної правничої допомоги суду надано договір про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10 липня 2023 року, укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») та адвокатом Столітнім М.М. про те, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором (п.1.1.).

Також, позивачем долучено Звіт про надання правової допомоги від 03 серпня 2023 року за Договором №10/07-2023 від 10 липня 2023 року, згідно якого адвокат Столітній М.М. надав, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») прийняв наступну правову допомогу: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором та подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта, вартістю 10 000 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №3924від 14 березня 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») сплатило за послуги адвоката Столітнього М.М. 10 000,00 грн (згідно р/ф №2490/14/03 від 14 березня 2024 року).

На підтвердження витрат, понесених в суді апеляційної інстанції позивач долучив договір про надання правової допомоги №28/03-2024 від 28 березня 2024 року, укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») та адвокатом Городніщевою Є.О. про те, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором (п.1.1.).

Згідно Звіту про надання правової допомоги від 20 листопада 2024 року згідно Договору №28/03-2024 від 28 березня 2024 року, адвокат Городніщева Є.О. надала, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») прийнято наступну правову допомогу: збір та аналіз доказів і документів для подання апеляційної скарги у справі №754/4033/24, складення апеляційної скарги, подання її до суду та направлення відповідачу, вартістю 4 000,00 грн.

Крім того, згідно платіжної інструкції №6253 від 09 грудня 2024 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») сплатило на рахунок адвоката Городніщевої Є.О. 4 000,00 грн за правову експертизу документів та складання апеляційної скарги у справі 755/4033/24.

За вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, за ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За висновками Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У додатковій постанові від 24 червня 2024 року у справі №712/3590/22 Верховний Суд звернув увагу на необхідність врахування судами, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат. Наведене є обов`язком, визначеним частиною першою статті 81 ЦПК України.

Клопотання та/або заперечення від ОСОБА_1 щодо зменшення заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу на адресу суду не надходило.

Отже, колегія суддів вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») за розгляд справи судом першої інстанції становить 10 000,00 грн, а за розгляд справи судом апеляційної інстанції - 4 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»), подану представником Городніщєвою Єлизаветою Олегівною - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2)заборгованість за Договором №4803770 про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2021 року у розмірі 31 919 (тридцять одна тисяча дев`ятсот дев`ятнадцять гривень) 00 копійок, з яких: 10 000,00 грн - тіло кредиту, 21 919,00 грн - проценти за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2) за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2 147,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 10 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (перейменовано на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2) за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3 220,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова