Номер провадження: 22-ц/813/3286/25
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

секретаря судового засідання Уманець А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , від імені якого діє представник ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 ,

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення інфляційного збільшення суми боргу та відсотків за договорами позики

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку інфляційного збільшення суми боргу та відсотків за договорами позики, в обґрунтування якого зазначив, що 23 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено договір позики на суму 170000 гривень, 25 листопада 2013 року між тими самими сторонами укладено договір позики на суму 6100 доларів США, про що відповідачем були складені відповідні розписки про отримання суми коштів з процентною ставкою під 2% в місяць, порядок та строки повернення були обумовлені договорами та зазначені в розписках.

01 травня 2016 року відповідач повернув позивачу кошти у розмірі 30000 грн, відсотки отримував щомісячно лише у сумі 4400 грн по квітень 2016 року включно, 3400 грн - відсотки по договору від 23 жовтня 2013 року, 1000 грн - частина відсотків по договору позики від 25 листопада 2013 року, іншу частину основного боргу та залишок по відсоткам позивач не отримував, у зв`язку із чим звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із відповідним позовом до ОСОБА_7

28 березня 2017 року заочним рішення Суворовським районним судом м. Одеси позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7 були задоволенні в повному обсязі.

30 травня 2018 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про скасування заочного рішення.

05 вересня 2018 року ухвалою Суворовского районного суду м. Одеси заочне рішення від 27.03.2017 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2019 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , про стягнення суми боргу, як правонаступників ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 15 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення суми боргу відмовлено.

13 липня 2023 року постановою Одеського апеляційного суду по справі № 523/14221/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове, а саме: стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_4 та малолітнього сина - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23 жовтня 2013 року у розмірі 140000 грн, відсотки по договору позики від 23 жовтня 2013 року в розмірі 14000 грн, інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 157291 грн, за договором позики від 25 листопада 2013 року у розмірі 157990 грн, відсотки за договором позики від 25 листопада 2013 року у розмірі 80593 грн, як спадкоємців ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах вартості прийнятого у спадщину майна. Постанова Одеського апеляційного суду набрала чинності з 13.07.2023 року.

Позивач зазначає, що судом підтверджено наявність боргу спадкоємців у розмірі 140000 грн за борговою розпискою від 23.10.2013 року та у розмірі 157990 гривень за борговою розпискою від 25.11.2013 року, даний борг відповідачами не було повернуто, за час звернення до суду, а саме з 10.10.2016 року та по сьогодні дані боргові кошти знецінились та набігли відсотки за користування даними грошима, оскільки договори позики є чинними.

Відповідно до розрахунків позивача, згідно ст. 625 ЦПК України, інфляційне нарахування на суми боргу за першою борговою розпискою від 23 жовтня 2013 року за період з 10.10.2016 року по 28.09.2023 року становить 147699,98 грн, за борговою розпискою від 25.11.2013 року за період з 10.10.2016 по 28.09.2023 року становить 166679,43 грн.

Відповідно до змісту та умов боргової розписки від 23.10.2013 року та боргової розписки від 25.11.2013 року, які були укладенні між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було встановлено 2 % відсотки щомісячно від взятої суми, отже, відсотки за борговими розписками складають: за борговою розпискою від 23.10.2013 року за період з 10.10.2016 року по 28.09.2023 року 234279 гривень 45 коп; за борговою розпискою від 25.11.2013 року за період з 10.10.2016 по 28.09.2023 року 264384 гривні 36 коп.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 солідарно за договором позики від 23.10.2013 року інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 147699 гривень 98 коп. та відсотки за договором позики у розмірі 234279 гривень 45 коп.; стягнути з ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 солідарно за договором позики від 25.11.2013 року інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 166679 гривень 43 коп. та відсотки за договором позики у розмірі - 264384 гривні 36 коп.; вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Суворовський районний суд міста Одеси рішенням від 12 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , інша особа малолітній ОСОБА_3 , про стягнення в солідарному порядку інфляційного збільшення суми боргу та відсотків за договорами позики задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 солідарно за договором позики від 23.10.2013 року інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 147699 гривень 98 коп. та відсотки за договором позики у розмірі 234279 гривень 45 коп., в межах вартості прийнятого у спадщину майна. Стягнув з ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 солідарно за договором позики від 25.11.2013 року інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 166679 гривень 43 коп. та відсотки за договором позики у розмірі 264384 гривні 36 коп., в межах вартості прийнятого у спадщину майна. Стягнув з ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 8131 гривень рівними частинами, а саме: з ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_3 , 4065 грн 50 коп.; з ОСОБА_4 2032 грн 75 коп., з ОСОБА_5 2032 грн 75 коп.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судом по справі № 523/14221/16-ц підтверджено наявність боргу спадкоємців у розмірі 140000 грн за борговою розпискою від 23.10.2013 року та у розмірі 157990 гривень за борговою розпискою від 25.11.2013 року. У період з 23 жовтня 2013 року (дата укладання першого договору позики) та 25 листопада 2013 року (дата укладання другого договору позики) по теперішній час відповідачами не було сплачено борг, таким чином договори позики є чинними. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок спадкоємців відповідати за борги кредитора перебуває у межах вартості спадкового майна, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та солідарного стягнення заявленої позивачем заборгованості (інфляційного збільшення суми боргу та відсотків) в межах вартості прийнятого у спадщину майна кожним відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Представник ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , - адвокат Шаркова Н.Р. в апеляційній скарзі просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2024 року у справі № 523/18436/23 скасувати, в позові ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

ОСОБА_4 , від імені якого діє представник ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2024 року у справі № 523/18436/23 скасувати, в позові ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , вмотивована тим, що відповідальність спадкоємців за борги спадкодавця носить частковий, а не солідарний характер і обмежується вартістю успадкованого кожним з них майна, тобтозаявлена позивачем вимога про солідарне стягнення грошових сум з відповідачів, які є спадкоємцями ОСОБА_7 , суперечить вимогам ч. 1 ст. 1282 ЦК України, а тому не могла бути задоволена судом в такому вигляді. Зазначає, що суд першої інстанції взагалі не перевіряв відповідність наданих позивачем розрахунків дійсному розміру вимог кредитора, пославшись на відсутність альтернативного розрахунку з боку відповідачів. Посилається, що судом першої інстанції порушено ст. 1048, 1050, 1216, 1218 ЦК України, так як на момент відкриття спадщини у позивача вже не було права нараховувати передбачені договорами позики (борговими розписками) проценти в розмірі 2% на місяць, оскільки це право припинилося ще під час життя ОСОБА_7 , а саме,звернення ОСОБА_1 до суду в жовтні 2016 року свідчить про те, що настав строк виконання за обома борговими розписками в повному обсязі, а це значить, що право ОСОБА_1 нараховувати передбачені борговими розписками проценти припинилося ще 10.10.2016 року.

На думку скаржника, в даному випадку слід розділити інфляційне збільшення боргу за договорами позики, яке відбулося за життя померлого ОСОБА_7 , та інфляційне збільшення боргу, як частини спадщини.

Вважає, що суд першої інстанції мав застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у стягненні з відповідачки інфляційного збільшення, нарахованого за договорами позики під час життя спадкодавця, строк позовної давності за яким станом на 11.03.2020 року сплинув, а саме інфляційного збільшення, нарахованого за період с 10.10.2016 року по 12.03.2017 року. З урахуванням строків позовної давності, про застосування яких було заявлено відповідачкою в суді першої інстанції, до стягнення з ОСОБА_2 особисто може підлягати сума інфляційного збільшення, нарахованого за договорами позики за життя померлого ОСОБА_7 за період з 13.03.2017 року по 15.02.2018 року, та інфляційного збільшення за цей самий період, як з законного представника неповнолітнього спадкоємця ОСОБА_3 .

Посилається, що зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, а тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником, після смерті боржника трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Вважає, що після закінчення строку повернення коштів, а цей строк закінчився 10.10.2016 року, коли ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 , плата за користування ними трансформується у своєрідну компенсацію, гарантію належного виконання зобов`язання та охоплюється ст. 625 ЦК України.

ОСОБА_2 , зазначає, що з урахуванням того, що воєнний стан в Україні було запроваджено з 24 лютого 2022 року, вимоги позивача про стягнення передбачених ст. 625 ЦК України інфляційних нарахувань та процентів річних з простроченої суми за період з 24 лютого 2022 року по 28.09.2023 року в будь-якому випадку задоволенню не підлягають, отже з відповідачки особисто могли б бути стягнуті одна четверта інфляційних втрат за період з 29.09.2020 року по 23.02.2022 року, та одна четверта таких інфляційних витрат як з законного представника неповнолітнього спадкоємця. Загальний розмір інфляційного збільшення за період з 29.09.2020 року по 23.02.2022 року складає 50331,32 грн, тобто з ОСОБА_2 особисто та як з законного представника неповнолітнього спадкоємця за період з 12.03.2020 року по 23.02.2022 року може бути стягнуто інфляційне збільшення за в сумі 25165,66 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 , від імені якого діє представник ОСОБА_6 ,вмотивована тим, що відповідальність спадкоємців за борги спадкодавця носить частковий, а не солідарний характер і обмежується вартістю успадкованого кожним з них майна, азаявлена позивачем вимога про солідарне стягнення грошових сум з відповідачів, які є спадкоємцями ОСОБА_7 , суперечить вимогам ч. 1 ст. 1282 ЦК України, а тому не могла бути задоволена судом в такому вигляді.

Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції взагалі не перевіряв відповідність наданих позивачем розрахунків дійсному розміру вимог кредитора, пославшись на відсутність альтернативного розрахунку з боку відповідачів.

Зазначає, що звернення з позовом про дострокове стягнення боргу за договором позики незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, отже звернення ОСОБА_1 до суду в жовтні 2016 року свідчить про те, що настав строк виконання за обома борговими розписками в повному обсязі, а це значить, що право ОСОБА_1 нараховувати передбачені борговими розписками проценти припинилося ще 10.10.2016 року.

На думку скаржника, в даному випадку слід розділити інфляційне збільшення боргу за договорами позики, яке відбулося за життя померлого ОСОБА_7 , та інфляційне збільшення боргу, як частини спадщини.Відповідач звертався до суду першої інстанції з заявою про застосування строків позовної давності, у задоволенні якої судом було відмовлено з посиланням на пункт 12, пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Вважає, що оскільки вперше на території України карантин було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211, яка набрала чинності 12.03.2020 року, строки, які сплинули до 12 березня 2020 року, Законом 540-IХ не змінилися, отже суд першої інстанції мав застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у стягненні з ОСОБА_4 інфляційного збільшення, договорами позики під час життя спадкодавця, строк позовної давності за яким станом на 11.03.2020 року сплинув, а саме інфляційного збільшення, нарахованого за період с 10.10.2016 року по 12.03.2017 року.

З урахуванням того, що воєнний стан в Україні було запроваджено з 24 лютого 2022 вимоги позивача про стягнення передбачених ст. 625 ЦК України інфляційних нарахувань та процентів річних з простроченої суми за період з 24 лютого 2022 року по 28.09.2023 року задоволенню не підлягають.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 20.12.2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , роз`яснив ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_9 копію ухвали про відкриття провадження від 20.12.2024 року отримала 25.12.2024 року о 14:06:29 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 копію ухвали про відкриття провадження від 20.12.2024 року та копіюапеляційної скарги отримала 17.03.2025 21:07:23 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 20.12.2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , від імені якого діє представник ОСОБА_6 , роз`яснив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_5 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 копію ухвали про відкриття провадження від 20.12.2024 року отримала 17.03.2025 21:07:23 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_9 копію ухвали про відкриття провадження від 20.12.2024 року та копію апеляційної скарги отримала 25.12.2024 14:06:30 та 10.12.2024 17:56:05 відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_5 копії ухвал про відкриття провадження від 20.12.2024 року та копії апеляційних скарг отримала 23.01.2025 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_1 копії ухвал про відкриття провадження від 20.12.2024 року та копії апеляційних скарг отримав 30.01.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 судову повістку отримала 17.03.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_2 Шаркова Н.Р. судову повістку отримала 17.01.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_4 та його представника адвоката Семенової Н.С.

Голубцов С.В., ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності зазначених осіб.

Від представника ОСОБА_2 Шаркової Н.Р. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме копії ухвали Одеського апеляційного суду від 07.10.2024 року у справі №523/14221/16-ц, якою було відхилено заяву представника ОСОБА_1 адвоката Дорошенка С.О. про роз`яснення постанови Одеського апеляційного суду від 13.07.2013 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.04.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи копію Одеського апеляційного суду від 07.10.2024 року у справі №523/14221/16-ц, колегія суддів виходила з того, що відомості з реєстру судових рішень є загальнодоступними та отримання інформації з загальнодоступних державних реєстрів не є отриманням нових доказів.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3

ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційних скарг.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_5 рішення суду не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24.10.2008 року.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що судом по справі № 523/14221/16-ц підтверджено наявність боргу спадкоємців у розмірі 140000 грн за борговою розпискою від 23.10.2013 року та у розмірі 157990 гривень за борговою розпискою від 25.11.2013 року. У період з 23 жовтня 2013 року (дата укладання першого договору позики) та 25 листопада 2013 року (дата укладання другого договору позики) по теперішній час відповідачами не було сплачено борг, таким чином договори позики є чинними. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок спадкоємців відповідати за борги кредитора перебуває у межах вартості спадкового майна, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та солідарного стягнення заявленої позивачем заборгованості (інфляційного збільшення суми боргу та відсотків) в межах вартості прийнятого у спадщину майна кожним відповідачем.

Суд не вбачав підстав для задоволення заяв про застосування строку позовної давності, врахувавши положення пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та пункт 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути з відповідачів солідарно за договором позики від 23.10.2013 року інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 147699,98 грн та відсотки у розмірі 234279, 45 грн за період з 10.10.2016 року по 28.09.2023 року; за договором позики від 25.11.2013 року інфляційне збільшення у розмірі 166679,43 грн та відсотки за договором позики у розмірі 264384,36 грн за період з 10.10.2016 року по 28.09.2023 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено договір позики на суму 170000 (сто сімдесят тисяч) гривень. 25 листопада 2013 року між тими же сторонами укладено договір позики на суму 6100 (шість тисяч сто) доларів США.

На підтвердження укладання договорів позики ОСОБА_7 були складені відповідні розписки про отримання суми коштів з процентною ставкою під 2% в місяць. Строк повернення коштів не зазначено.

01 травня 2016 року ОСОБА_7 повернув позивачу кошти у розмірі 30 000 (тридцяти тисяч) грн, відсотки отримував позивач щомісячно лише у сумі 4400 грн по квітень 2016 року включно, 3400 грн. - це відсотки по договору від 23 жовтня 2013 року, 1000 грн - це частина відсотків по договору позики від 25 листопада 2013 року.

10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договорами позики.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , його спадкоємцями є: дружина - ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені, а також в інтересах дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , та мати ОСОБА_5 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2019 року залучено до участі у справі № 523/14221/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про стягнення суми боргу, як правонаступників відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_2 , діючу в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 15 червня 2021 року у справі № 523/14221/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка дії в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення суми боргу відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року по справі №523/14221/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_10 задоволено. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23 жовтня 2013 року у розмірі 140000 грн, відсотки по договору позики від 23 жовтня 2013 року в розмірі 14000 грн, інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 157 291 грн, за договором позики від 25 листопада 2013 року у розмірі 157990 грн, відсотки за договором позики від 25 листопада 2013 року у розмірі 80593 грн, як спадкоємців ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах вартості прийнятого у спадщину майна.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Факт наявності заборгованості за розпискою від 23 жовтня 2013 року у розмірі 140000 грн та за розпискою від 25 листопада 2013 року у розмірі 157990 грн не підлягає доказуванню, оскільки ці обставини встановлені постановою Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року, яка набрало законної сили.

Щодо стягнення відсотків за розпискою від 23.10.2013 року у розмірі 234279, 45 грн за період з 10.10.2016 року по 28.09.2023 року та відсотків за розпискою від 25.11.2013 року у розмірі 264384,36 грн за період з 10.10.2016 року по 28.09.2023 року

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, позбавляє кредитора права на нарахування процентів та пені за кредитним договором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Із наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором позики від 23.10.2013 року вбачається, що позивачем заборгованість за відсотками розрахована за період з 10.10.2016 року по 28.09.2023 року в сумі 234279,45 грн, виходячи із процентної ставки 2% щомісячно.

Згідно розрахунку заборгованості за договором позики від 25.11.2013 року позивачем заборгованість по відсоткам розрахована за період з 10.10.2016 року по 28.09.2023 року в сумі 264384,36 грн, виходячи із процентної ставки 2% щомісячно.

Як зазначалося вище, 10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договорами позики (борговими розписками від 23.10.2013 року та від 25.11.2013 року).

Отже, звернення в жовтні 2016 року ОСОБА_1 до суду із позовом про стягнення заборгованості за договорами позики (борговими розписками) свідчить про те, що настав строк виконання за вказаними розписками в повному обсязі. Право позивача нараховувати передбачені борговими розписками проценти за позикою припинилося з 10.10.2016 року.

Оскільки позивачем проценти як за розпискою від 23.10.2013 року, так і за розпискою від 25.11.2013 року нараховані після звернення в жовтні 2016 року до суду про стягнення суми позики, тому позивач не має правових підстав для нарахування відповідачам відсотків у розмірі 2% щомісячно за борговими розписками за період з 10.10.2016 року по 28.09.2023 року.

Суд першої інстанції не врахував зазначені вище обставини та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог про стягнення відсотків за борговими розписками за період з 10.10.2016 року по 28.09.2023 року.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 про стягнення відсотків за період з 10.10.2016 року по 28.09.2023 року за розпискою від 23.10.2023 року та розпискою від 25.11.2013 року, не підлягають задоволенню.

Щодо нарахування індексу інфляції на підставі статті 625 ЦК України за розпискою від 23.10.2013 року

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу (абзац 2 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування").

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У правових висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц зазначено, що за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі № 523/14221/16-ц встановлено, що ОСОБА_1 , як кредитор спадкодавця ОСОБА_7 , звернувся через нотаріуса із вимогою до спадкоємців 03 серпня 2018 року. Докази задоволення вимог кредитора спадкоємцями в матеріалах справи відсутні.

Постанова Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року, яка набрала законної сили, є обов`язковою у відповідності до ч. 1 ст. 18 ЦПК України.

Отже, факт пред`явлення ОСОБА_1 вимог до спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 не підлягає доказуванню, оскільки ці обставини встановлені постановою Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року.

Оскільки спадкоємці ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , належним чином не виконали грошове зобов`язання перед позивачем, який у встановленому законом порядку пред`явив вимогу до спадкоємців, то колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин частини другої статті 625 ЦК України.

Верховним Судом у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 303/4128/17 зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки у тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Із наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором позики (борговою розпискою) від 23.10.2013 року вбачається, що позивачем інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 147699,98 грн нараховано за період з 10.10.2016 року по 28.09.2023 року.

Проте, за життя ОСОБА_7 - позивач ОСОБА_1 не пред`являв до нього вимог зі сплати грошових коштів передбачених за неналежне виконання грошового зобов`язання, що передбачено частиною другою статті 625 ЦК України за період з 10.10.2016 року по 16.02.2018 року, тому відповідачі не успадкували після смерті ОСОБА_7 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат з 10.10.2016 року до його смерті.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що нарахування а інфляційних втрат на суму боргу за період з 10.10.2016 року по 16.02.2018 року суперечить положенням ст. 1282 ЦК України, оскільки обов`язок повернення боргу спадкодавця у спадкоємців виник саме з дня пред`явлення відповідної вимоги кредитора.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 07.08.2020 року у справі № 344/13996/15.

Відповідно до п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З огляду на те, що правовідносини виникли з підстав надання позивачем спадкодавцю ОСОБА_7 коштів в позику, тому на правовідносини між позивачем та спадкоємцями поширюються положення п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.

За таких обставин, позивач має право на стягнення зі спадкоємців інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за борговою розпискою від 23.10.2013 року за період з 03.08.2018 року по 23.02.2022 року.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги та покладаючи на спадкоємців ОСОБА_7 солідарний обов`язок щодо сплати інфляційних втрат не звернув уваги, що кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині у відповідності із вимогами частини першої статті 1282 ЦК України.

Розрахунок інфляційних витрат за період з 03.08.2018 року по 23.02.2022 року становить 43439,66 грн, виходячи з наступного розрахунку 140000 грн (заборгованість) х сукупний індекс інфляції 1,310283 за вказаний період : 100% - сума боргу 140000 грн.

Як зазначалося вище спадщину прийняли ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені, та в інтересах дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який на час звернення позивача із цим позовом є повнолітнім, ідеальна доля кожного з них складає частку, тому колегія суддів вважає, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 10859,92 грн, а з ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 21719,83 грн.

Доводи апеляційний скарг про пропуск позивачем строку позовної давності за період з 16.02.18 року по 11.03.2020 року не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким було доповнено Прикінцеві положення ЦК України пунктом 12 такого змісту «під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Якщо строк позовної давності закінчувався після набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину.

Зазначене застосування положень Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21, а також постановах Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 343/2389/22, від 17 січня 2024 року у справі № 130/1596/22.

Враховуючи, що строк позовної давності за вимогою позивача про стягнення інфляційних втрат починаючи з серпня 2018 року припадає на серпень 2021 року, тобто настав після набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину.

Враховуючи викладене, доводи скаржників щодо порушення позивачем строку позовної давності є необґрунтованими, тому наслідки спливу строку позовної давності до правовідносин сторін не застосовуються.

Щодо нарахування індексу інфляції на підставі статті 625 ЦК України за розпискою від 25.11.2013 року

Позивач просив стягнути з відповідачів інфляційні витрати за договором позики від 25.11.2013 року у розмірі 166679,43 грн за період з 10.10.2016 року по 28.09.2023 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі № 523/14221/16-ц встановлено, що 25 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено договір позики на суму 6100 доларів США. На підтвердження укладення договору позики відповідачем складена розписка про отримання суми коштів з процентною ставкою під 2% в місяць.

Із копії розписки, яка містить в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_7 взяв 25.11.2013 року у ОСОБА_1 суму у розмірі 6100 доларів США під 2% в місяць.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини друга статті 192 ЦК України).

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом

на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

Зважаючи на те, що предметом за борговою розпискою від 25.11.2013 року, на яку посилається позивач, є грошові кошти, виражені в доларах США, то передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення інфляційного збільшення суми боргу та відсотків за договорами позики слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення в інфляційного збільшення суми боргу за договором від 23.10.2013 року задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за договором позики від 23.10.2013 року у сумі 21719,83 грн. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за договором позики від 23.10.2013 року у сумі 10859,92 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення інфляційного збільшення суми боргу за договором від 25.11.2013 року та відсотків за договорами позики, відмовити.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 8131 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 11.10.2023 року.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково на 5,34 %, то з ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 217,10 грн (5,34 % від суми сплаченого судового збору 8131 грн/4 х 2).

З ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 108,55 грн (5,34 % від суми сплаченого судового збору 8131 грн /4).

Відповідачем ОСОБА_4 при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 3079,40 грн, що підтверджується квитанцією від 17.12.2024 року.

Відповідачем ОСОБА_11 при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 2463,52 грн, що підтверджується квитанцією від 16.12.2024 року.

У зв`язку з тим, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково на 94,66%, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір в сумі 2914,96 грн, а на користь ОСОБА_11 стягненню судовий збір в сумі 2331,97 грн.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 2806,41 грн судового збору (2914,96 грн 108,55 грн). Також з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 підлягає стягненню 2114,87 грн судового збору (2331,97 грн 217,10 грн).

Керуючись статтями 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , від імені якого діє представник ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2024 року в оскаржуваній частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення інфляційного збільшення суми боргу та відсотків за договорами позики скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення інфляційного збільшення суми боргу за договором від 23.10.2013 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , інфляційні втрати за договором позики від 23.10.2013 року у сумі 21719,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , інфляційні втрати за договором позики від 23.10.2013 року у сумі 10859,92 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення інфляційного збільшення суми боргу за договором від 25.11.2013 року та відсотків за договорами позики, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 2806,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , судовий збір у сумі 2114,87 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко