ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1380/25 Справа № 243/2569/24 Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області, Державна казначейська служба України

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2024 року, яке ухвалено суддею Воронковим Д.В. у м. Слов`янську Донецької області,

УСТАНОВИВ:

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. Пенсія йому призначена та виплачується відповідно до вимог Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року.

Зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області упродовж 2019- 2024 років систематично та свавільно порушує його права та свободи на пенсійне забезпечення.

Так, 27.12.2022 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі № 200/4718/22 було визнані дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.12.2019 року, з урахуванням складової грошового забезпечення індексації, на підставі уточненої довідки № 49/7736 від 29.08.2022 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, наданої Міністерством внутрішніх справ України в особі Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України, протиправними. Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області, здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, починаючи з 01.12.2019 року, з урахуванням складової грошового забезпечення - індексації, з виплатою різниці, що утворилась з 01.12.2019 року до моменту фактичного проведення перерахунку, на підставі уточненої довідки № 49/7736 від 29.08.2022 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, наданої Міністерством внутрішніх справ України в особі Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2020 року, апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області у справі № 200/4718/22 залишено без задоволення. Рішення суду вступило в законну силу 21.03.2023 року.

16.01.2024 року Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду звернуто до негайного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2022 року у справі № 200/4718/22 - у межах суми стягнення за один місяць. Вказана ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалася.

21.02.2023 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі № 200/5211/22 було прийнято рішення: визнана протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку та виплати щомісячної доплати до пенсії в сумі 2000 грн, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», починаючи з 01.09.2022 року, після перерахунку пенсії (відновлення порушеного права за рішенням суду). Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області провести перерахунок та виплату щомісячної доплати до пенсії в сумі 2000 грн, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», ОСОБА_1 починаючи з 01.09.2022 року, після перерахунку пенсії (відновлення порушеного права за рішенням суду). Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2023 року, апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.02.2023 року у справі № 200/5211/22 залишено без задоволення. Рішення суду вступило в законну силу - 31 травня 2023 року.

Вказані рішення суду набрали законної сили і на їх виконання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виконало рішення на свій розсуд, здійснило позивачу відповідні перерахунки пенсії, але виплату коштів здійснено не було.

Також зазначив, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2022 у справі № 200/4718/22 ГУ ПФУ в Донецькій області в березні 2023 зроблено перерахунок пенсії починаючи з 01.12.2019 року. Згідно до протоколу вих. № 0500-0215-8/40659 за пенсійною справою - (МВС) від 15.05.2023 року пенсія складає 15378.62 грн. Згідно до розрахунку вих. № 0500-0215-8/40654 від 15.05.2023 року на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № за Дорученням № Д /35 нарахована сума доплати за період з 01.12.2019 року по 31.03.2023 року за результатами перерахунку з урахуванням раніше виплачених сум склала 25 968,49 грн. На даний час рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2022 року у справі № 200/4718/22 залишається не виконаним, нараховані за період з 01.12.2019 року по 31.03.2023 року недоотримана частина пенсії у розмірі 25 968 гривень 49 копійок, не виплачена. При цьому ГУ ПФУ в Донецькій області чотири рази надавався строк на виконання у повному обсязі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2022 року у справі № 200/4718/22.

Таким чином рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2022 року у справі № 200/4718/22, як і вимоги державного виконавця у виконавчому провадженні ВП № 71929589 від 01.06.2023 року, так і ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 16.01.2024 року що до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць не виконано, повного відновлення його порушеного права не відбулося, тобто завдання адміністративного судочинства не реалізовано.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/5211/22 від 21.02.2023 року ГУ ПФУ в Донецькій області в червні 2023 року проведено перерахунок пенсії починаючи з 01.09.2022 року згідно з постановою КМУ від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб». Згідно до розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № за Дорученням № Д /36 нарахована сума доплати за період з 01.09.2022 року по 30.06.2023 року у загальній сумі 20000,00 грн.

Станом на час звернення з даною заявою рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2022 року у справі № 200/5211/22 залишається не виконаним, які і вимоги державного виконавця у виконавчих провадженнях ВП № 72368606 від 27.07.2023 року, та ВП № 74240294 від 22.02.2024 року

Внаслідок протиправних дій ГУ ПФУ в Донецькій області, неправильного обчислення розміру пенсії і виплатою її в заниженому розмірі, йому завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, порушенні життєвих планів, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, нервових розладах та перевтомленні, у психологічному дискомфорті та значному порушенні душевної рівноваги, яке виразилося у почуттях постійного відчаю, турботливості, тривозі, роздратованості, в почуттях страху перед майбутнім, пригноблювання та порушення сну. У зв`язку з чим став замкнутим, не перешкоджає повноцінному спілкуванню з близькими, родичами, друзями та знайомими. Йому потрібні додаткові зусилля для організації свого життя.

Усі зазначені обставини постійно негативно впливають на його душевний стан та є причиною його моральних страждань, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою грошових коштів з єдиного казначейського рахунку України на його користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою грошових коштів з єдиного казначейського рахунку України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулось до суду з апеляційною в якій ставить питання про скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2024 року, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління.

Також апелянт посилається на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області як органом державної влади, виконувались всі рішення Донецького окружного адміністративного суду в межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та Законами України.

Крім того апелянт посилається на те, що позивачем по справі не надано належних доказів, які б підтвердили розмір завданої йому моральної шкоди.

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відзив на апеляційну скаргу сторонами не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву позивача на апеляційні скарги відповідачів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішення, що набрали законної сили виконуються органами Пенсійного фонду України відповідно до покладених зобов`язань в терміни, передбачені пунктом 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 № 22-1 Головне управління як орган державної влади в силу вимог частини 2 ст.19 Конституції України зобов`язано діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2022 у справі №200/4718/22 позивачу здійснено перерахунок пенсії з 01.12.2019, з урахуванням складової грошового забезпечення - індексації, з виплатою різниці, що утворилась з 01.12.2019 до моменту фактичного проведення перерахунку, на підставі довідки № 49/7736 від 29.08.2022 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, наданої Міністерством внутрішніх справ України в особі Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України. Сформовано розмір доплати за судовим рішенням за період з 01.12.2019 року по 31.03. 2023 року у розмірі 25968,49 грн.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.02.2023 у справі 200/5211/22 здійснено перерахунок щомісячної доплати до пенсії в сумі 2000 грн, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», позивачу починаючи з 01.09.2022, після перерахунку пенсії. Сформовано розмір доплати за судовим рішенням за період з 01.09.2022 по 30.06.2023 у розмірі 20000 грн.

З відповідей ГУ ПФУ в Донецькій області № 11125-10929/Б-02/8-050023 від 15.06.2023 та № 6894-6048/Б-02/8-0500/23 від 20.04.2023 вбачається, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та членам їх сімей згідно з ст. 8 цього Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, виплата коштів на виконання Рішення здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

01.06.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрите ВП № 71929589 з примусового виконання виконавчого листа № 200/4718/22 виданого 02.05.2023 на виконання рішення суду, яким було зобов`язано відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, починаючи з 01.12.2019 року, з урахуванням складової грошового забезпечення - індексації, з виплатою різниці, що утворилась з 01.12.2019 року до моменту фактичного проведення перерахунку, на підставі довідки № 49/7736 від 29.08.2022 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, наданої Міністерством внутрішніх справ України в особі Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України.

З Інформації про виконавче провадження № 71929589 відомості про виконання рішення суду відсутні.

На час розгляду справи рішення Донецького окружного адміністративного суду по справах №200/4718/22 та № 200/5211/22 не виконані в повному обсязі, оскільки ГУ ПФУ в Донецькій області зазначив, що суми компенсації та індексації ОСОБА_1 будуть виплачені в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Також встановлено, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2022 у справі №200/4718/22, яке набрало законної сили 21.03.2023 та рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/5211/22 від 21.02.2023, яке набуло законної сили 31.05.2023 року на даний час розгляду справи не виконані.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області щодо доведеності факту завдання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, пов`язаних з тривалим невиконанням судового рішення, у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що компенсація в сумі 20000 грн буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань, з урахуванням їх характеру та тривалості, а також врахував вимушені зміни в життєвих стосунках позивача.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17, провадження № 12-208гс18 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110цс18, вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц, провадження № 14-261цс19 вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року, справа № 227/2918/19, порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного урядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Враховуючи наявність рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року № 200/46/20-а, яке набрало законної сили, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року № 200/14208/21, яке набрало законної сили 01 серпня 2022 року та рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/8767/21 від 08 жовтня 2021 року, яке набуло законної сили 26 липня 2022 року, якими визнано протиправність дій відповідача Управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині не нарахування та невиплати позивачеві належних сум пенсії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконність таких дій відповідача доведена, вина в даному випадку презумується і тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача Управління Пенсійного Фонду Донецької області про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області як органом державної влади, виконувались всі рішення Донецького окружного адміністративного суду в межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та Законами України. оскільки протиправність дій відповідача Управління Пенсійного Фонду Донецької області підтверджена відповідними рішеннями, а питання належного виконання вказаних рішень не знімає відповідальності з Управління Пенсійного Фонду Донецької області за протиправні дії, які передували ухваленню вказаних рішень.

Крім того, судом першої інстанції установлено, та відповідачем - Управлінням Пенсійного Фонду Донецької області не спростованого того, що Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року № 200/14208/21, яке набрало законної сили 01 серпня 2022 року та рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/8767/21 від 08 жовтня 2021 року, яке набуло законної сили 26 липня 2022 року, на даний час не виконані.

Верховний Суд у постанові від 26 травня 2021 року у справі № 640/5248/19 акцентував свою увагу на тому, що Уряд не наділений повноваженнями з визначення порядку Виконання судових рішень, окрема, в яких боржниками є органи ПФУ. Натомість, положеннями статті 129-1 Основного Закону чітко закріплено, що порядок виконання судових рішень визначається законом.

Верховний Суд також наголосив, що Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями встановлювати додаткове право Пенсійного фонду України та його органів проводити ревізію рішень судів та приймати рішення щодо наявності або відсутності підстав для їх виконання.

Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на поважну причину невиконання рішення суду, не повинні приймаються до уваги, оскільки держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї чи або проти установ чи підприємств.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 750/9782/16-а.

Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Такий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові № 820/6514/17.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат.

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007, в яких сказано про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Звертаючись з позовом до суду в частині вимог до Управління Пенсійного Фонду Донецької області, позивач визначив розмір відшкодування моральної шкоди сумі 20000 грн. та вважає, що така шкода була йому заподіяна саме не нарахуванням та невиплатою пенсії, внаслідок чого він не мав можливості в повні мірі реалізувати свої звички та бажання, вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, лікування та не мала іншого ефективного способу захистити порушене право.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Невиплата пенсії позивачу за умови, що вона є єдиним джерелом доходу позивача, яка є особою інвалідом, є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя позивачем, яка змушена була звертатися за правовою допомогою та відстоювати свої порушені права в суді.

Відновлення становища позивача, яке існувало до порушень його прав, шляхом ухвалення судами рішень на його користь, не може йому компенсувати його немайнових втрат, оскільки позивач був змушений звертатися до суду, з січня 2016 року позивач отримував належні йому пенсійні виплати не в повному розмірі, які були його єдиним засобом існування, а отже позивач, дійсно, був змушений докладати зусиль для організації свого життя, лікування за умови відсутності коштів та відчуває безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки.

З урахуванням позбавлення позивача пенсії, необхідності постійного пошуку коштів для задоволення своїх життєвих потреб, невиконання судового рішення, погіршення стану здоров`я, відчуття страху за своє майбутнє, приниження гідності та постійного стресу, колегія суддів вважає доведеним факт завдання позивачеві моральної шкоди відповідачем.

Колегія суддів враховує, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував обставини справи, ступінь вини відповідача - Управління Пенсійного Фонду Донецької області, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, норми статті 23 ЦК України, дійшов правильного висновку про те, що сума 20 000 грн. буде достатньою і розумною компенсацією такої шкоди. Крім того, такий розмір відповідає характеру правопорушення, яке вчинене органом державної влади.

На підставі наведеного вище колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість та недоведеність позивачем заподіяння йому моральних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача та вини відповідачів в її заподіянні.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що діями відповідача - Управління Пенсійного Фонду України Донецької області, які полягали у неправильному обчисленні розміру пенсії і виплатою її в заниженому розмірі, позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, порушенні життєвих планів, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, нервових розладах та перевтомленні, у психологічному дискомфорті та значному порушенні душевної рівноваги, яке виразилося у почуттях постійного відчаю, турботливості, тривозі, роздратованості, в почуттях страху перед майбутнім, пригноблювання та порушення сну. У зв`язку неправомірними діями Управління Пенсійного Фонду України Донецької області позивач постійно має контролювати такі дії, звертатися до суду за захистовм своїх прав, що перешкоджає повноцінному спілкуванню з близькими, родичами, друзями та знайомими. Позивачу потрібні додаткові зусилля для організації свого життя, що постійно негативно впливає на його душевний стан та є причиною його моральних страждань.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди,так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами,що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

При цьому доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про те, що відповідно до висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц та у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 686/2344/17, даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки предметом спору в зазначених справах була неправомірність дій посадових осіб, а не стягнення моральної шкоди за наслідками вже встановлення факту неправомірності дій відповідача, в даному випадку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Оскільки в даному випадку відсутня взаємопов`язаність та похідність основної вимоги, як то обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсій та інших соціальних виплат, з вимогою позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки в даному випадку протиправність дій відповідача Управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині не нарахування та невиплати позивачеві належних сум пенсії встановлена рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року № 200/46/20-а, яке набрало законної сили, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року № 200/14208/21, яке набрало законної сили 01 серпня 2022 року та рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/8767/21 від 08 жовтня 2021 року, яке набуло законної сили 26 липня 2022 року, а з позовом про відшкодування моральної шкоди позивач звернувся за наслідком встановлення протиправності дій Управління Пенсійного фонду України Донецької області та у зв`язку з неналежним виконання вказаних судових рішень.

Колегія суддів зауважує, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2025 року.

Головуючий: Я.М.Бондар

Судді: В.П.Зубакова

О.І.Корчиста