Справа № 638/1887/25
Провадження № 2/638/3065/25
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2025 року м. Харків

Дзержинського районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові помер ОСОБА_4 , з яким ОСОБА_1 проживала разом однією сім`єю як дружина та чоловік, проте без реєстрації шлюбу, з грудня 2012 року. Проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою: АДРЕСА_2 . Під час спільного проживання вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм квартири, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту; крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів. Питанням щодо поховання ОСОБА_4 займалася саме позивач.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира за адресою: АДРЕСА_1 , та на гаражний бокс № НОМЕР_1 в літ «У-3» за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний термін.

Оскільки позивач та ОСОБА_4 не зареєстрували шлюб, то вона не може у повному обсязі реалізувати свої права на спадкове майно. У зв`язку з цим у позивача виникла необхідність у встановленні факту проживання однією сім`єю з метою належним чином оформити право на спадщину за законом. Позивач зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу має юридичне значення, оскільки відсутність документів про родинний зв`язок із спадкодавцем унеможливлює оформлення нею спадщини, тому звернення до суду є правомірним. Вирішення цього питання в іншому порядку, окрім судового, є неможливим.

З метою захисту спадкових прав позивач звернулася до суду з цим позовом, в якому просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, з 2012 року по день смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2025 року позовну заяву прийняти до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Встановлено відповідачу строк 15 днів від дня отримання копії ухвали про відкриття провадження на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач відзиву не подала, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Ухвалою суду від 10 березня 2025 року витребувано у Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (адреса: 61057, м. Харків, вул. Римарська, буд. 28, електронна пошта: , ) Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 , 1993 року народження.

Витребувано у Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (адреса: 61058, м. Харків вул. Сумська, буд. 6; електронна пошта: , ) інформацію про те:

- чи перебувала в будь-якому зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , за період з грудня 2012 року до 06 липня 2024 року?

- чи перебував у будь-якому зареєстрованому шлюбі ОСОБА_4 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , у період з грудня 2012 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Викликано в судове засідання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

19 березня 2025 року до суду з Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли витребувані ухвалою суду від 10 березня 2025 року докази.

Ухвалою суду від 07 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про судове засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, з клопотання про відкладення розгляду справи не зверталася.

Враховуючи положення ч. 1, 3 ст. 131, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача.

Заслухавши позивача та її представника, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також показання свідків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові помер ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 06 липня 2024 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, зокрема, на нерухоме майно:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , яка належала ОСОБА_4 на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.08.2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1946, Витягу з Державного реєстру речових прав № 343702574 від 22.08.2023; Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 серпня 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1955, Витягу з Державного реєстру речових прав № 343713571 від 22.08.2023;

- гаражний бокс № НОМЕР_1 в літ «У-3» за адресою: АДРЕСА_1 , площею 21,1 кв.м., який належав ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 серпня 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1957, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На час смерті ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 5 від 13 березня 2025 року, 04 липня 1992 року відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області складено актовий запис про шлюб № 140, між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

23 червня 2009 року на підставі рішення мирового судді судової ділянки №7 Радянського району м. Нижнього Новгороду від 04 березня 2009 року відділом ЗАЦС Радянського району м. Нижнього Новгороду зроблено актовий запис про розірвання шлюбу № 391, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 23 червня 2009 року, з перекладом з російської на українську мову, здійсненим перекладачем Юхименко Каріною Юріївною, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луценко Вікторією Сергіївною 21 липня 2023 року, зареєстровано в реєстрі за № 1605, 1606.

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № від 13 березня 2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є дочкою ОСОБА_4 .

Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77665878 від 16 липня 2024 року, приватним нотаріусом Рудаєвою Вікторією Олександрівною заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4 , яким помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , № 19/2024 (номер у Спадковому реєстрі - 72710323).

Як зазначає позивач і не спростовано відповідачем, спадкову справу заведено на підставі заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до Довідки № 30.12.2022 № 6326- ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та з 30.12.2022 фактично мешкає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_5 .

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 повідомила суду, що знайома з позивачкою та з покійним ОСОБА_4 з 2020 року. До смерті останнього часто бачила їх разом на ринку, всі разом зустрічалися на свята. Вони себе поводили як чоловік і дружина, тому свідок сприймала їх як пару. Свідок бачила їх спільні фото з відпочинку. Зі слів позивача свідку відомо, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 перебували у стосунках з 2012 року, з цього часу мешкали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, окрім Харкова також проживали у м. Миколаїв. Також свідок бачила, як ОСОБА_10 і ОСОБА_11 спільно розраховувалися за товари, на підставі чого свідок переконана, що вони мали спільний бюджет. Свідок зазначила, що саме позивачка займалася похованням ОСОБА_12 .

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 повідомила суду, що особисто знайома з позивачкою та з покійним ОСОБА_4 з 2022 року. До цього спілкувалася з батьками покійного ОСОБА_4 , які їй розповідали про сина та його дружину ОСОБА_11 , показували їх спільні фото, казали, що вони мешкають разом. У 2017 році батьки ОСОБА_13 розповідали свідку, що ОСОБА_10 давно проживає в м. Миколаїв з дружиною ОСОБА_11 , відпочивають разом. В 2022 році особисто познайомилася з ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , які проживали в сусідній квартирі. У свідка склалося враження, що ОСОБА_9 і ОСОБА_8 мешкали, як чоловік і дружина, оскільки були завжди разом, ходили разом в магазин, разом поховали батьків ОСОБА_12 . Похованням ОСОБА_13 займалася ОСОБА_8 , а свідок допомагала. Покійний ОСОБА_9 за життя казав свідку, що не одружився з ОСОБА_11 , оскільки у нього були якісь проблеми з документами, через що вони не могли зареєструвати шлюб.

ОСОБА_1 зазначає, що постійно проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2012 року до дня його смерті. За цей час вони вели спільний побут, та мали стосунки, які за своєю суттю відповідають відносинам, притаманним подружжю. З цих підстав позивач вважає себе спадкоємцем четвертої черги за законом.

Метою встановлення факту, що має юридичне значення, а саме проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, для позивача є реалізація спадкових прав щодо майна, яке увійшло до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Строк для прийняття спадщини після його смерті згідно зі ст. 1270 ЦК України закінчився 06 січня 2025 року.

Його дочка ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_4 за однією адресою не проживала та зареєстрованою не була, що підтверджується відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру.

Таким чином ОСОБА_2 не прийняла спадщину після батька ОСОБА_4 в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Доказів того, що ОСОБА_2 прийняла спадщину в порядку ст. 1269 ЦК України шляхом подання заяви у строк, встановлений в ст. 1270 ЦК України, матеріали справи не містять. Доказів того, що ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини в порядку ч. 3 ст. 1272 ЦК України, матеріали справи не містять.

Таким чином, ОСОБА_2 , відповідно до ст. 1272 ЦК України, вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Однією із засад цивільного судочинства є диспозитивність, змість якої полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц, у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 визначила відповідачем ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_4 першої черги за законом.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду, належними відповідачами у спадкових спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 20 грудня 2021 року у справі № 502/1603/18 (провадження № 61-10329св21), від 24 травня 2023 року у справі № 291/559/21 (провадження № 61-4425св23) та інші).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 спадщину після батька ОСОБА_4 ані в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ані в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, не прийняла. Судом не встановлено обставин того, що ОСОБА_2 прийняла спадщину в порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України.

За таких обставин, належним відповідачем у справі є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування, а саме Харківська міська рада.

Згідно з частинами першою-другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

На час звернення до суду з цим позовом позивачу було відомо про те, що ОСОБА_2 , будучи спадкоємцем першої черги за законом, спадщину після батька ОСОБА_4 не прийняла ані на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ані на підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

Під час підготовчого судового засідання, зокрема після надходження до суду витребуваних доказів (Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження) позивачу стало відомо про те, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 не була малолітньою чи неповнолітньою особою. За відсутності доказів того, що остання мала обмежену дієздатність чи була визнана судом недієздатною, відсутні підстави вважати, що вона прийняла спадщину в порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України.

Таким чином, сторона позивача, будучи достеменно обізнаною в тому, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі, своїм правом замінити первісного відповідача ( ОСОБА_2 ) належним (Харківською міською радою) під час підготовчого судового засідання не скористалася, у зв`язку з чим згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України несе ризик настання негативних наслідків, пов`язаних із невчиненням цієї процесуальної дії.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

При цьому, суд враховує, що незалучення належного відповідача до участі у справі має наслідком неможливість вирішення судом питання про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог, які можуть бути вирішені за належного суб`єктного складу учасників справи, оскільки належний відповідач позбавлений можливості вчинення процесуальних дій, які передбачені законом, зокрема, подання відзиву на позовну заяву, зустрічного позову, заяви про застосування позовної давності тощо.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 травня 2023 року у справі № 711/1344/21 (провадження № 61-28св23).

З урахуванням викладеного, суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до від імені якої діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Разом з тим, наведені обставини не перешкоджають позивачу звернутись із новим позовом, визначившись із належним суб`єктним складом відповідачів.

Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 267-268, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 29 квітня 2025 року.

Суддя І.П. Латка