ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року позивач звернулась до суду з цим позовом, у якому просить витребувати транспортний засіб автомобіль марки «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT» номер шасі « НОМЕР_1 » 2009 року випуску, колір чорний, легковий універсал у ОСОБА_2 та повернути позивачу.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що вона є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_2 та якому на праві власності належав вказаний транспортний засіб.

18.12.2024 позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на цей автомобіль.

Спірний транспортний засіб за життя син тимчасово надавав відповідачці у користування. Остання відмовляється його повертати, поводиться зухвало та заявила про те, що поверне автомобіль після прийняття позивачем спадщини, про що надала пояснення до поліції, однак транспортний засіб так і не повернула.

Позивач вказує, що її син після повернення із-за кордону розлучився, перебував на військові службі. Дітей у нього не було, у шлюбно-сімейних відносинах чи в зареєстрованому шлюбі не перебував, наміру укладати шлюб не мав.

Відповідач до нотаріуса за місцем відкриття спадщини після смерті сина позивача не зверталась та не має права на спадщину сина, а тому не має права на користування та володіння цим транспортним засобом.

Також повідомляє, що на підставі ухвали слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2024 Фастівським РУП ГУНП відкрито кримінальне провадження № 0000171, слідство триває.

27.06.2024 позивач направила вимогу відповідачу про повернення транспортного засобу. Цю вимогу відповідач не виконала.

Позивач зазначає, що вона як спадкоємець позбавлена права володіння? користування, розпорядження транспортним засобом, не може реалізувати право на проведення державної реєстрації транспортного засобу на своє ім`я через незаконні дії відповідача та безпідставне неповернення нею транспортного засобу, який перебуває у її володінні.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Відповідач 21.01.2025 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що вважає вимоги позову необгрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Повідомляє, що з ОСОБА_4 вона знайома ще зі школи, а на початку 2023 року, коли ОСОБА_5 знаходився на службі у Збройних Силах України, вони почали спілкуватися в соціальних мережах, в подальшому почали зустрічатись та проживати разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Коли ОСОБА_5 приїздив у відпустку, то проживав у неї, а вона неодноразово їздила до нього у місцевість, де він проходив службу.

У травні 2023 року ОСОБА_5 придбав автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», який зареєстрував на своє ім`я. Він користувався автомобілем, перебуваючи у відпустці, а коли він був на службі, тоді автомобілем користувалась відповідач з його дозволу, оскільки він знаходився за місцем її проживання.

Також вказує, що під час візитів до ОСОБА_5 на ОСОБА_6 вона познайомилась з його побратимами, з якими він проходив службу та які приїздили на його поховання. На початку липня 2024 року до відповідача приїхав побратим ОСОБА_5 з позивним « ОСОБА_7 », який попросив автомобіль ОСОБА_5 у тимчасове користування та обіцяв повернути через місяць. Відповідач була у пригніченому стані та не заперечувала і передала йому ключі від авто та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Автомобіль до теперішнього часу їй не повернуто.

Зазначає, що позивач після смерті сина почала її ображати, погрожувати та вимагати автомобіль, а також звернулася із заявою до поліції щодо прийняття до неї заходів з повернення автомобіля. Відповідач в поліції надала пояснення про те, що спірний автомобіль спочатку знаходився в її користуванні, але на теперішній час автомобіль у неї відсутній, вона ним не користується та повернути не може.

Просить суд відмовити в задоволені позову.

11.02.2025 позивач подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що після неповернення транспортного засобу відповідачці невідомою особою з позивним «Казах» відповідач до поліції не зверталась. У зв`язку з цим позивач вбачає сумніви щодо достовірності факту вчинення таких неправомірних дій особою, на яку вказує відповідачка.

Також звертає увагу, що з доводів відзиву відповідача вбачається безпідставне користування спірним транспортним засобом, відсутність права на його передання іншій особі, приховування відомостей про особу, якій вона ніби-то передала транспортний засіб та ненадання відомостей про обставини, за яких вона передала транспортний засіб у користування іншої особи, що не створює підстав для заміни відповідача та залучення відповідача у якості третьої особи.

Вважає, що відповідач вчиняє дії щодо приховування транспортного засобу з метою його неповернення. Стверджує, що позивач зобов`язана надати відомості про особу, яка може набути статусу відповідача у цій справі.

Крім того, звертає увагу на те, що у відзиві відповідач визнала факт володіння транспортним засобом після смерті сина позивача і намір його повернення, після чого з невідомих причин передала його невідомій особі у користування. Водночас відомості про обставини вибуття транспортного засобу з її володіння позивач надала поверхово з метою унеможливлення продовження розгляду справи і створення перешкод позивачу для подання клопотання про заміну неналежного відповідача на належного.

Вважає доводи відповідача про сумісне проживання з її сином безпідставними, оскільки вони спростовуються відомостями, наданими військовою частиною.

Вбачає зі змісту відзиву відповідача зловживання процесуальними правами та намір ухилення від відповідальності за неправомірні дії, вчинені щодо позивача після смерті її сина, шляхом безпідставного володіння транспортним засобом, його приховування, ненаданням відомостей про місце перебування транспортного засобу.

Вважає доводи відповідача недостовірними, спірними, неповними та такими, що надаються суду з метою ухилення від повернення транспортного засобу, зручними для затягування відповідачем розгляду справи.

03.03.2025 позивач подала до суду додаткові пояснення, у яких повідомила про звернення до Фастівського ВП з заявою про вчинення слідчих дій та допиту відповідача з метою з`ясування обставин передачі належного їй майна невідомій особі. Повідомила, що наразі відомості за цим клопотанням їй не надані. Також просила суд відкласти розгляд справи для надання можливості з`ясувати обставини наявності підстав для заміни відповідача у справі та визнати явку відповідача у судове засідання обов`язковою.

Ухвалами Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 року визнано обов`язковою явку відповідача у судове засідання; продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено розгляд справи на 26.03.2025.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 23.04.2025 року.

23.04.2025 позивач подала до суду клопотання про витребування у військової частини, в якій проходив службу її загиблий син, доказів стосовно особи з позивним «Казах» та спірного транспортного засобу; про витребування у відповідача відомостей стосовно здійснення нею дій щодо розшуку та витребування у вказаної особи спірного транспортного засобу.

У судовому засіданні позивач підтримала вказані клопотання та просила їх задовольнити.

Суд ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, постановив залишити вказані клопотання без задоволення з підстав пропуску строку для їх подання, а також подання їх на стадії розгляду справи по суті, що суперечить приписам процесуального законодавства. Водночас суд врахував, що на підготовчому судовому засіданні позивач та її представник зазначили про відсутність у них клопотань та заяв, повідомили про надання суду всіх доказів стосовно заявлених позовних вимог, висловили думку про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Крім цього, на запитання суду щодо наявності поважних об`єктивних причин, які перешкодили звернутись до суду з цими клопотаннями на стадії підготовчого розгляду справи, представник позивача пояснив, що про ці обставини йому стало відомо лише під час судового засідання 26.03.2025 і йому потрібен був час надрукувати клопотання. Водночас повідомив про відсутність причин, які б унеможливили заявити такі клопотання у вказаному засіданні усно чи клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з необхідністю подання клопотань про витребування доказів у справі.

Позивач у судовому засіданні підтримала вимоги позову з підстав, що у ньому зазначені. Пояснила суду, що на теперішній час вона прийняла спадщину після смерті свого сина, до складу якої увійшов спірний транспортний засіб. Відповідач відмовляється виконувати її вимогу щодо повернення авто як його новому власнику, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до органів поліції, що не дало бажаних для неї результатів. У зв`язку з цим вона подала цей позов до суду.

На запитання суду позивач вказала, що їй відомо про те, що авто весь час стояло біля під`їзду будинку відповідачки. Син, коли приїздив зі служби восени 2023 та в травні 2024, користувався ним. Також відповідач на цьому транспортному засобі відвозила позивача після загибелі сина у справах, що пов`язані з його похованням. Однак, коли позивач висловила вимогу повернути їй автомобіль та ключі від нього, відповідач відповіла, що зробить це коли вона оформить належним чином свої спадкові права, сіла в авто і поїхала.

Також на запитання суду позивач повідомила, що відповідач на цьому автомобілі їздила до її сина на Схід. Він сам просив її їхати саме на його автомобілі. Вони були у стосунках, тому він їй довіряв, залишив на її подвір`ї цей транспортний засіб для зберігання, а не з метою користування. На автомобільний майданчик не ставив з метою економії грошей. Техпаспорт на автомобіль також був у відповідача, оскільки разом з ключами перебував у автомобілі. Позивач зазначила, що її син ніяких письмових документів щодо передачі авто відповідачці не оформлював, на відповідальне зберігання це авто відповідачці не передавав. Все було на усній домовленості між ними. Він зробив все в автомобілі по-своєму, марив ним, нікому не давав ним кермувати.

Позивач вказала, що вона не має доказів перебування на теперішній час спірного автомобіля у відповідачки. В червні 2024 року вона бачила її за кермом цього транспортного засобу та відповідач особисто повідомила, що він перебуває у неї. З осені авто пропало з виду. На час звернення до суду з цим позовом у січні 2025 року позивач не бачила авто у відповідача.

На запитання представника відповідача зазначила, що не погоджується з твердженням відповідачки про перебування транспортного засобу у іншої особи, оскільки відповідач після спливу значного проміжку часу не вимагає повернення цього авто у особи, якій його передала, незважаючи на заявлений до неї позов. Також відповідач не зверталась до поліції з заявою про розшук цього авто.

Представник позивача ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав вимоги позову з підстав, що у ньому зазначені. Звернув увагу на те, що відповідач не заперечує, що спірний транспортний засіб перебував у неї. Водночас, вказав, що вона не надає доказів передання цього автомобіля іншій особі. Вказані дії відповідачки розцінює як ухилення від повернення автомобіля з метою залишити його собі. Зазначив свою думку про те, що вважає відповідачку відповідальною за транспортний засіб, який перебував на її подвір`ї та яким вона незаконно на власний розсуд розпорядилась. Вважає, що рішення суду у цій справі дасть можливість поставити авто «на «Бар`єр»», оскільки іншого шляху його знайти немає. Вказану дію вважає необхідною, оскільки існує вірогідність того, що ОСОБА_2 чи якась інша особа колись почне користуватись цим автомобілем. Вважає, що відповідач знає місце перебування цього транспортного засобу.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала. Зазначила, що спірний транспортний засіб перебував у її користуванні з повної згоди і дозволу сина позивачки та був переданий їй разом з ключами та техпаспортом. Після загибелі ОСОБА_5 авто також перебувало у неї, оскільки вона вважала, що має на нього право як співмешканка загиблого. Отримавши консультацію у юриста, вона зрозуміла, що помилилась, проте авто не повернула одразу, оскільки родичі померлого ще не прийняли спадщину. Повідомила, що у ОСОБА_5 були складні стосунки з родичами. На теперішній час позивач періодично погрожує відповідачці та її дитині, пише стосовно неї заяви до поліції.

На запитання представника позивача пояснила, що передала автомобіль на добровільній основі побратиму ОСОБА_5 з позивним « ОСОБА_7 ». Він обіцяв повернути його через певний час. Зазначила, що не несе відповідальність за це майно, оскільки воно було у неї в користуванні, а не на зберіганні. Повідомила, що не претендує на це майно, але заперечує проти вимог позову через відсутність у неї цього транспортного засобу. Вказала про відсутність доказів відсутності у неї авто чи передання його іншим особам.

На запитання суду вказала, що побратим з позивним « ОСОБА_7 » був присутній на похованні ОСОБА_5 і тоді сказав їй, що приїде у відпустку вкінці червня - на початку липня та попросив віддати йому автомобіль ОСОБА_5 на деякий час у користування. Період користування автомобілем з « ОСОБА_7 » вони не узгоджували.

На запитання представника відповідача повідомила, що перебувала у стосунках з ОСОБА_5 та постійно їздила до нього на фронт. Він у відпустку приїздив до неї. З рідними не спілкувався, бо були певні причини.

Представник відповідача ОСОБА_9 у судовому засіданні вимоги позову не визнав. Зазначив про необґрунтованість та безпідставність заявлених позивачкою вимог та про відсутність у зв`язку з цим підстав для їх задоволення. Звернув увагу, що у судовому засіданні встановлено, що спірний транспортний засіб не перебував на відповідальному зберіганні у відповідачки. Документальне підтвердження цих обставин відсутнє. Вказав, що авто перебувало у користуванні його довірительки на законних підставах, оскільки їй його передав попередній власник. Оскільки позивач зверталась до суду з клопотаннями про витребування інформації стосовно цього авто для його розшуку, а також інформації стосовно побратима з позивним « ОСОБА_7 », тому вважає такі дії фактичним визнанням позивачкою того, що цього автомобіля у відповідачки немає. Наголосив, що з урахуванням пояснень відповідачки та приписів законодавства, під час розгляду справи встановлено відсутність необхідних умов для застосування приписів ст. 387 ЦК України, зокрема не доведено перебування автомобіля у відповідачки. З цих підстав вважає відсутніми підстави для задоволення позову. Також звернув увагу на те, що позивач не залучила до участі в справі належного відповідача чи співвідповідача.

Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.

Відповідно до відомостей свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 10.06.2024 Фастівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) склав відповідний актовий запис № 702 (а.с. 18).

Згідно з відомостями свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 16).

Відповідно до відомостей довідки щодо кола спадкоємців № 568/01-16 від 17.09.2024, виданої приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Чернишовою О.А., після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа № 77/2024; станом на 17.09.2024 спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину після ОСОБА_3 , є його мати ОСОБА_1 (а.с. 35).

Відповідно до відомостей свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2024 року, зареєстрованого у реєстрі за №4208, ОСОБА_1 є спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , а саме: транспортного засобу автомобіль марки «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT» номер шасі (кузова, рами) « НОМЕР_1 » 2009 року випуску, колір чорний, тип ТЗ загальний легковий універсал, зареєстрований ТЦС 8048 25.05.2023 (дата першої реєстрації 11.06.2022 року) (а.с. 39).

Згідно з довідкою Фастівського РУП ГУНП в Київській області від 21.06.2024, за матеріалами ОСОБА_1 , що надійшли 24.04.2024 року, проведено перевірку та у зв`язку з відсутністю фактичних даних, які б вказували на ознаки будь-якого кримінального правопорушення, відомості по її заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені, кваліфікація кримінального правопорушення не визначена та досудове розслідування не розпочато (а.с. 32).

Відповідно до змісту вимоги від 27.06.2024 року, надісланої ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_2 , позивач повідомила відповідачці про те, що автомобіль, належний її загиблому сину, є спадковим майном та належить його спадкоємцям, зокрема їй як матері спадкодавця. Тому вона має право вимагати його повернення або компенсації його вартості та вимагає негайно повернути автомобіль марки «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT» номерний знак НОМЕР_4 (а.с. 44).

Згідно з відповіддю від 28.06.2024 на вимогу, надісланою ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 , її авторка повідомляє адресату про те, що вона та її син проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані побутом, мали взаємні права та обов`язки, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Вказала, що у зв`язку з цими обставинами, транспортний засіб є спільною сумісною власністю як набутий ними за час спільного проживання. ОСОБА_2 зазначила, що має право на визнання за нею права власності на частину цього автомобіля та свій намір звернутись до суду з позовом про встановлення факту проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також повідомила про можливість у подальшому врегулювати питання повернення ОСОБА_1 компенсації за частину автомобіля (а.с. 42-43).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 20.07.2024 зареєстроване кримінальне провадження за № 0000171 за ст. 356 КК України на підставі ухвали слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2024, яка надійшла до чергової частини Фастівського РУП ГУНП в Київській області 19.07.2024 року, щодо зобов`язання уповноважених осіб Фастівського РУП ГУНП в Київській області внести відомості до ЄРДР за зверненням ОСОБА_1 щодо самовільного, всупереч установленому законом порядку, взяття в користування ОСОБА_2 автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» державний номер НОМЕР_4 , який на праві власності належить ОСОБА_3 (а.с. 33).

Нормативно-правове обґрунтування.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України, власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Висновки суду.

Заслухавши учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Спір, що виник між сторонами у цій справі, стосується захисту права власності позивача на транспортний засіб, який вона успадкувала після смерті свого загиблого сина.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач просить про захист свого права власності на рухоме майно шляхом його витребування з чужого незаконного володіння на підставі приписів статті 387 ЦК України.

Отже, позивач заявила віндикаційний позов.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстав и заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) «де факто» ? фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «де юре» ? юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Віндикація ? це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна.

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Указане тлумачення є сталим у правовій доктрині та судовій практиці.

Правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово.

Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

У свою чергу під неправомірним заволодінням розуміється заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника.

Отже, умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі.

Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважається правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (довіреності, договору тощо), допоки не буде встановлено протилежне.

У випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник особисто несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно.

Отже, у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно.

З огляду на це у випадку, якщо власник із власної волі передав (вручив) рухому річ іншій особі, що мало наслідком позбавлення можливості впливу на таку річ, така ситуація підлягає кваліфікації як вибуття рухомої речі з володіння власника за його волею.

Цей підхід ґрунтується на давній максимі германського права «Hand muss Hand wahren» (нім.: «рука за руку відповідає»), що означає: лише речі, які буквально вийшли з рук власника проти його волі, можуть бути витребувані. Натомість речі, які були власником добровільно передані особі, яка їх відчужила (чи втратила з подальшим відчуженням іншою особою), не можуть бути витребувані від добросовісного набувача.

Ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі, несе власник речі (у цьому випадку автомобіля).

У цій справі суд встановив та сторонами не заперечується, що загиблий син позивачки як власник спірного транспортного засобу передав його відповідачці разом з ключами та реєстраційним документом на цей автомобіль.

Також суд встановив, що померлий син позивачки неодноразово просив відповідачку приїздити до нього на Схід на цьому авто. Транспортний засіб весь час перебував у дворі відповідачки з волі його титульного власника ОСОБА_3 .

З огляду на ці обставини суд дійшов висновку про те, що відповідач володіла спірним автомобілем правомірно. Правові підстави для протилежного висновку відсутні.

Позивачка є матір`ю загиблого ОСОБА_3 та спадкоємицею належного йому на праві власності майна після його смерті.

Отже, позивачка є правонаступником після свого померлого сина, до неї від ОСОБА_3 перейшли належні йому на день смерті права і обов`язки.

За таких обставин суд дійшов висновку, що всі дії, вчинені ОСОБА_3 до дня його смерті стосовно належного йому на праві власності майна, зокрема і спірного транспортного засобу, є обов`язковими для позивачки ОСОБА_1 .

Оскільки позивач набула на праві власності в порядку спадкування спірний автомобіль, який його попередній власник з власної волі передав у користування відповідачці, тому вказаний транспортний засіб для неї також вважається таким, що вибув у володіння відповідачки правомірно.

З огляду на те, що спірне майно вибуло з власності з волі власника, суд дійшов висновку про те, що правовий механізм щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, передбачений статтею 387 ЦК України, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Цей висновок суду відповідає правовому висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/8879/21.

Разом з цим суд бере до уваги таке.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такі правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

З огляду на встановлені судом обставини добровільного передання сином позивачки належного йому автомобіля відповідачці, з урахуванням особливостей правого режиму транспортного засобу як рухомого майна, суд дійшов висновку про те, що оскільки спірний автомобіль вибув із володіння з волі ОСОБА_3 , тому він не підлягає витребуванню у добросовісного набувача в порядку, передбаченому статтею 387 ЦК України.

З урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 752/5281/20, суд висновує, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах є звернення до суду із позовом про відшкодування збитків.

Отже, звертаючись до суду з цим позовом, позивач обрала неналежний спосіб захисту свого порушеного права.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, постанова Верховного Суду від 10 січня 2024 у справі № 756/13943/16-ц).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач не довела факт вибуття спірного автомобіля з володіння власника не з його волі, тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, а тому заявлений нею позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повне судове рішення складене 28.04.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП ? НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .