Справа № 712/3342/25
Провадження № 2/712/2202/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Пономаря В.О.,

за участю: секретаря судового засідання Кеденко Я.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

АТ «Сенс Банк» в особі свого представника адвоката Проценка М.М. через систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором № 500713636 від 05.09.2022 в загальній сумі 168 429 грн 64 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір. В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем умов кредитного договору щодо строків та порядку повернення кредитних коштів.

Відповідач не надав письмового відзиву проти позовних вимог.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.03.2025 відкрито провадження у справі із визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання представник позивача АТ «Сенс Банк» - адвокат Проценко М.М. не з`явився, подавши до суду 10.04.2025 заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника АТ «Сенс Банк» на підставі наявних в суда матеріалів, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що такого кредитного договору з позивачем не укладав, в матеріалах справи відсутнє належне підтвердження надання йому інформації, передбаченої Законами України «Про споживче кредитування» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», позивач на його думку не провів належної ідентифікації його як позичальника. Додатково зазначив, що є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтвердив пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 від 06.07.2018.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Відповідач ОСОБА_1 (далі - позичальник) 05.09.2022 звернувся до АТ «Альфа Банк» (далі - банк), яке 30.11.2022 змінило назву на АТ «Сенс Банк» на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 12.08.2022, з метою отримання банківських послуг. 05.09.2022 відповідач, підписавши оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500713636, запропонував позивачу укласти угоду про надання споживчого кредиту.

05.09.2022 шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500713363 позивач прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500713363 від 05.09.2022. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб. Така акцептна пропозиція підписана відповідачем аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатору 9284, який було надіслано 05.09.2022 на номер телефону відповідача НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою про ідентифікації № 3223812 (111651,35).

Умовами угоди передбачено тип кредиту «кредит готівкою» на суму 111 651 грн 35 коп., з фіксованою процентною ставкою 27 % річних строком на 48 місяці з датою повернення 05.09.2026. Кредит надано позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором № 631778326 від 26.08.2021.

За умовами угоди та додатку до угоди № 1, який є невід`ємною його частиною, погашення заборгованості за кредитом мало здійснюватись позичальником щомісячно до 05 числа кожного місяця шляхом здійснення обов`язкового мінімального платежу в розмірі 3 827 грн 67 коп.

Також умовами кредитного договору та паспортом споживчого кредиту передбачено наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема, у вигляді штрафу за кожне прострочення платежу, що триває від 1 до 4 днів у розмірі 200 грн, та за кожне прострочення платежу, що триває 5 днів та більше у розмірі 400 грн.

05.09.2022 позивачем здійснено надання кредитних коштів відповідачу за кредитним договором № 500713636 в розмірі 111 651 грн 35 коп., що підтверджується меморіальним ордером № від 05.09.2022. Натомість всупереч умов кредитної угоди відповідач не вживав заходів для погашення в повному обсязі існуючої на таку дату кредитної заборгованості, внаслідок чого допустив прострочення виконання грошових зобов`язань. Станом на день подачі позову за відповідачем обліковується заборгованість по кредитних зобов`язаннях на загальну суму 168 429 грн 64 коп., яка складається з наступних сум: заборгованість за тілом кредиту 105 056 грн 10 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом 63 373 грн 54 коп.

Позивачем 01.02.2025 направлено відповідачу вимогу про усунення порушень, якою він вимагав від останнього протягом 30 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку, але в будь якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані та несплачені проценти за користування кредитом, яка згідно трекінгу відправлення № 614 16.02.2025 повернута відправнику за закінченням терміну зберігання.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не здійснює повне погашення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та положеннями укладеної між сторонами Кредитної угоди.

За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За матеріалами справи судом встановлено, що між АТ «Альфа Банк» (яке 30.11.2022 змінило назву на АТ «Сенс Банк» на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 12.08.2022) та відповідачем укладено кредитний договір № 500713636 від 05.09.2022, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 9284. На підставі такого договору відповідачем 05.09.2022 отримані кредитні кошти в розмірі 111 651 грн 35 коп., які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за користування кредитом, але в порушення умов договору не зробив цього.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надаючи оцінку доводам відповідача, суд дійшов таких висновків.

Щодо доводів відповідача про неналежне інформування про умови кредитування

Відповідач вважає, що позивачем не було надано підтвердження того, що він був належним чином поінформований про умови кредитування до підписання договору. На думку відповідача, це є порушенням ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відсутність належного інформування, яке б надало повне розуміння істотних умов договору, зокрема щодо повної вартості кредиту, процентних ставок та графіка платежів, унеможливило усвідомлений вибір з боку відповідача. Також, на думку відповідача, надана позивачем оферта не містила достатнього обсягу інформації, яка б була зрозумілою та прозорою для прийняття обґрунтованого рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає, що при підписанні 05.09.2022 оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 беззаперечно підтвердив, що перед укладенням угоди про надання споживного кредиту ознайомлений, в тому числі, у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ; з інформацією зазначеною в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка розміщена на офіційній сторінці Банку у мережі Інтернет за посиланням www.alfabank.ua.

Також позичальник 05.09.2022 ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, в тому із відсотковою ставкою, загальними витратами на кредит, наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором.

Підписанням 05.09.2022 акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту сторони підтвердили, що позичальник попередньо ознайомлений із вказаною вище інформацією.

Відповідно до додатку № 1 до угоди про надання кредиту, яка є невід`ємною частиною угоди - графіком платежів та розрахунків, передбачено щомісячне погашення кредиту та процентів за користування кредитом.

Згідно із ч. 10 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Споживач (позичальник), який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення (ч. 12 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не звертався до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилась із всіма умовами такого договору.

Також суд зазначає, що відповідач не конкретизував, яким чином відсутність, на його думку, належного інформування щодо умов кредитного договору вплинула на його волевиявлення або призвела до укладення договору на менш вигідних умовах, ніж ті, які були йому відомі на момент укладення договору.

Не зазначено, які саме пункти договору або які умови кредитування не відповідали його уявленням чи очікуванням, як саме це перешкодило усвідомленому прийняттю рішення, та яким чином це могло змінити результат - тобто не наведено причинно-наслідкового зв`язку між порушенням з боку кредитодавця (якщо таке й мало місце) та неспроможністю відповідача належним чином оцінити умови договору.

Крім того, відповідач не скористався правом, передбаченим ч. 12 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», тобто не надіслав письмового повідомлення до кредитодавця з вимогою привести умови укладеного договору у відповідність із наданою інформацією. Це, на думку суду, також свідчить про відсутність реального наміру виправити стверджувані порушення та фактичне прийняття умов договору.

Суд також бере до уваги, що з моменту укладення договору 05.09.2022 до пред`явлення позову у 2025 році, відповідач жодного разу не заявляв про недійсність договору, не подавав звернень до банку щодо роз`яснення його умов, не здійснював спроб для врегулювання питання заборгованості позасудовим шляхом.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що доводи відповідача щодо неналежного інформування не є обґрунтованими, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами і не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо неналежної процедури електронного підписання договору

Відповідач стверджує, що використання одноразового ідентифікатора, на думку відповідача, не є належним засобом електронної ідентифікації, оскільки не забезпечує належний рівень ідентифікації та не є аналогом власноручного підпису. Відповідач наголошує, що для укладення кредитного договору в електронній формі, що передбачає фінансові зобов`язання, потрібен більш надійний спосіб ідентифікації, ніж простий SMS-код, такий як кваліфікований електронний підпис (КЕП) або його аналог.

З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора на номер мобільного телефону, який ним особисто зазначений, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Отже, суд дійшов висновку, що порядок укладення кредитного договору, який був реалізований шляхом використання одноразового ідентифікатора, що надсилався на номер мобільного телефону відповідача, відповідає вимогам чинного законодавства щодо електронної ідентифікації та електронного підпису у сфері споживчого кредитування.

Відповідно до положень ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», договір підписаний електронним підписом прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі.

Факт укладення договору підтверджується матеріалами справи, у тому числі довідкою про ідентифікацію.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав вважати, що кредитний договір не був укладений або укладений з порушенням форми, встановленої законом. Також відсутні докази того, що під час укладення договору мала місце підробка, втручання третіх осіб чи технічний збій, що унеможливило б належне волевиявлення відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що твердження відповідача про неналежність форми укладення договору є безпідставними та не підкріплені належними доказами, а тому не можуть впливати на правову оцінку спірних правовідносин у справі.

Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, зазначених у кредитному договорі № 500713636 від 05.09.2022. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за ним обчислюється заборгованість в загальній сумі 168 429 грн 64 коп., з яких 105 056 грн 10 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 63 373 грн 54 коп. - заборгованість за процентами.

Враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитного договору № 500713636 від 05.09.2022 відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернув, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 105 056 грн 10 коп., заборгованості за процентами 63 373 грн 54 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення на загальну суму 168 429 грн 64 коп.

При вирішенні заявленої позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 784521 від 07.03.2025.

Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданим 06.07.2018, відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» - від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема особи з інвалідністю II групи.

З урахуванням установленого, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати позивачем судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. потрібно компенсувати за рахунок держави.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікованим фахівцем; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 визначено винагороду (гонорар) адвоката у розмірі 13 821 грн 73 коп., з яких 375 грн за підготовку і подання позовної заяви до суду, 225 грн за отримання рішення суду, 13 221 грн 73 коп. 7,85% комісійної винагороди від стягнутих коштів на користь позивача.

Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України.

Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Вказані правові позиції наведено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 та від 07.09.2020 у справі №910/4201/19.

Так, наданий суду договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 не містить умов щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом.

Одночасно, заявлений позивачем до стягнення розмір судових витрат у сумі 13 821 грн 73 коп., без зазначення порядку його обрахування, а з наданням лише розрахунку визначеного безпосередньо договором про надання послуг № 1006 від 28.01.2025, суд вважає не обґрунтованим та не співмірним зі складністю справи та її значенням для сторін.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 грн.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст. 7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, місцезнаходження за адресою: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ) заборгованість за кредитним договором № 500713636 від 05.09.2022 в загальній сумі 168 429 грн 64 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн.

Витрати Акціонерного товариства «Сенс Банк» зісплати судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп. компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено з урахуванням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України 22.04.2025.

Сторони у справі:

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», , місцезнаходження за адресою: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя В.О. Пономар