Справа № 449/1310/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2025 р. м. Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Савчак А.В.,

секретаря судового засідання Винницької А.Р.,

представника позивача Пилипенка С.В.,

представника відповідачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Перемишляни цивільну справу за позовом ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат,

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідачів в порядку статті 625 ЦК України (за період часу з квітня 2017р. по лютий 2024 р.) 409649,84 грн. інфляційних втрат та 124146,67 грн. 3% річних за невиконання ними грошового зобов`язання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що:

- 22.10.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого став ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (поручителями якої виступили ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) було укладено кредитний договір №0, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 81800,00 дол.США.

- Відповідно до рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 19.07.2011 року з відповідачів на користь ПАТ «Укрсиббанк» було вирішено стягнути 844771,23 грн. заборгованості за даним кредитним договором.

- 12.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та позивачем ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу№1 за яким до позивача перейшли права вимоги в тому числі за укладеним кредитним договором №0.

- 23.09.2013 року Перемишлянським районним судом Львівської області було видано дублікат виконавчого листа де стягувачем вже зазначено ТОВ «Кей-Колект».

Хоча примусове стягнення за таким листом не було здійснено, однак, грошове зобов`язання відповідачів не припинилось. А тому, представник позивача вважає, що в такому випадку стаття 625 ЦК України є цілком застосовна. Окрім того, з огляду на карантин і воєнний стан строки позовної давності були продовжені законодавцем, - тому нарахування здійснювалось за період часу з квітня 2017р. по лютий 2024 р.

Відповідачка ОСОБА_2 у своєму відзиві та її представниця Карпова О.В. проти позову заперечили. Вважали, що оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання минув, ухвали про заміну сторони у справі чи у виконавчому провадженні не надано, - тому позивач не може бути належним позивачем в такій справі, а заявлені вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити.

Представник відповідачки проти позову заперечила з мотивів зазначених у відзиві.

Вислухавши позиції представників сторін, дослідивши надані суду документи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З копії наданого суду договору споживчого кредиту №0 (а.с.7-11) ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 81800,00 дол.США. Поручителями за договором були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.12-13).

19.07.2011 р. Перемишлянський районний суд Львівської області виніс рішення про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості за згаданим вище кредитним договором (а.с.18-19).

12.12.2011 року між банком та позивачем було укладено договір факторингу (а.с.14-16), згідно якого на позивача перейшли права вимоги в т.ч. за договором споживчого кредиту №0 (а.с.17).

23.09.2013 року Перемишлянським районним судом Львівської області позивачу було видано дублікати виконавчих листів (а.с.21-22, 24, 26-27) окремо по кожному з боржників.

15.06.2015 року старшим державним виконавцем було винесено три постанови про відмову у відкритті виконавчих проваджень на підставі таких виконавчих листів у зв`язку з пропуском строку пред`явлення таких листів до виконання (а.с. 20-21, 23, 25-26).

Постановою Львівського апеляційного суду залишено в силі ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 02.10.2023 р. про відмову у заміні сторони (стягувача у виконавчому листі) у с праві №2-315/2011 (а.с.51-57).

Таким чином, незважаючи на винесену судове рішення про стягнення заборгованості з відповідачів таке рішення на даний час залишається не виконаним.

Відповідно до укладеного договору факторингу до позивача перейшло право вимоги за договором споживчого кредиту №0 і позивачу були видані в 2013 році виконавчі листи.

Відповідно до ст. 514 до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Частина 1 та 2 ст. 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Стаття 1077 ЦК України передбачає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на встановлені обставини справи та згадані вище положення законодавства, суд приходить до висновку, що неможливість стягнути з відповідачів грошові кошти за рішенням суду не означає, що грошове зобов`язання по договору споживчого кредиту №0 припинилось.

Оскільки таке грошове зобов`язання залишається невиконаним, - позивач має право вимагати передбачене ст.625 ЦК України відшкодування в межах останніх трьох років перед зверненням до суду. При цьому слід звернути увагу на те, що невиконання таких зобов`язань мало місце ще до запровадження карантину та воєнного стану.

Дані висновки суду відповідають правовим позиціям, які неодноразово висловлював Верховний Суд (в т.ч. Верховний суд України): постанова від 26.04.2017 року у справі №3-1522гс16, постанова від 22.11.2022 р. у справі № 285/3536/20, постанова ВП ВС від 16.05.2018 р. у справі №14-16-цс18. Відповідно до таких правових позицій ст.625 ЦК України застосовується до будь-яких грошових зобов`язань, а закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Окрім цього, суд погоджується з позицією представника позивача, щодо продовження строків позовної давності на час карантину та воєнного стану в Україні (відповідно до закону №540-IX від 30.03.2020 р.). А тому строк нарахування інфляційних втрат та 3% річних не обмежується лише трьома останніми роками перед строком звернення до суду.

Представниця відповідачки під час судових дебатів вважала, що між сторонами існує натуральне задавнене зобов`язання і суд має застосувати відповідні правові позиції ВС, які були застосовані в рішенні Хустського районного суду Закарпатської області від 5 червня 2024 року у справі № 760/17470/23, відповідно до яких, у випадку існування між сторонами натурального зобов`язання ст.625 ЦК України не застосовується.

З даною позицією представника відповідачки суд погодитись не може, оскільки обставини справи є дещо різними. В справі, що розглядається невиконаним залишається саме грошове зобов`язання (розмір якого зазначено в рішенні Перемишлянського районного суду). З обставин справи Хустського районного суду та правових позицій Верховного суду, які в ньому застосовані, - між сторонами дійсно мали місце натуральні зобов`язання (оскільки, було судове рішення про реалізацію заставного майна).

Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В матеріалах справи міститься квитанція про сплату позивачем 8006,95 грн. судового збору.

Відповідно до ст.133, 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути понесені позивачем судові витрати (судовий збір).

На підставі викладеного, керуючись статтями 514, 543, 554, 1077 ЦК України, статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» () 533796 (п`ятсот тридцять три тисячі сімсот дев`яносто шість) гривень 51 коп., з яких: 124146,67 грн. 3% річних; 409649,84 грн. інфляційні втрати.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» 8006 (вісім тисяч шість) гривень 95 копійок сплаченого позивачем судового збору.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Реквізити сторін:

Позивач: ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», 01103 вул.Менделєєва,12 оф.94/1, .

Представник позивача: Пилипенко С.В., 40000, вул.Перекопська, 12/27, м.Суми, РНКОПП НОМЕР_4 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , 81200, с.Міжгір`я, Львівського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_3 , 81200, с.Міжгір`я, Львівського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_2 ;

ОСОБА_4 , с.Міжгір`я, Львівського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник відповідачки:

Карпова О.В., АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено 25.04.2025 р.

Суддя А. В. Савчак