Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Черніцької І.М.

за участю секретаря судового засідання Демборинського М.Р.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за усним договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення 7000 доларів США боргу за усним договором позики.

В обґрунтування вимог позивача вказала, що у грудні 2016 року відповідач за усним договором, у присутності свідків, позичив у неї кошти 7000 доларів США, з умовою повернення до 31 грудня 2017 року. Вказані кошти відповідач отримав в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідач своїх зобов`язань не виконав та по даний час коштів не повернув.

Посилаючись на наведене, а також те, що законом не заборонена усна форма договору позики, просила задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2024 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідач подав відзив на позов. Вказав, що будь-яких усних договорів позики із позивачем не укладав. Належною формою договору позики є письмова форма, яка підтверджує не лише факт укладення договору, а й факт передачі коштів. Факт укладення договору позики не може підтверджуватись показами свідків. Посилаючись на наведене та те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог, що є зловживанням процесуальними правами, просив закрити провадження у справі на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 січня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Поянила, що у позові допущена описка, та у дійсності вона позичала кошти відповідачу на протязі 2014- 2015 років на загальну суму 7000 доларів США, які останній повинен був повернути до 2016 року.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо представник подав заяву про слухання справи за їх відсутності.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було укладено письмового договору позики на суму 7000 доларів США. Письмова розписка про передачу та отримання грошей між ними не складалася .

З пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що передача нею в позику ОСОБА_2 коштів була здійснена за усною домовленістю між ними.

У відзиві, відповідач заперечив факт укладення будь якого усного договору позики та отримання коштів у позику від позивача.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, прийшов до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові Cудової палати у цивільних справах Верховного Суду України від № 6-63 цс-13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми.

Таким чином, факт укладення договору позики не може доводитись показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, свідок ОСОБА_3 є матір`ю позивача, а тому її показання суд оцінює критично.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що особисто присутня при передачі коштів не була, вказані обставини щодо позики відомі їй зі слів позивача.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи те, що позивачем не надано суду боргової розписки або інших належних доказів на підтвердження факту передачі відповідачу і отримання останнім в борг коштів, суд доходить висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі відповідачу коштів на суму 7000 доларів США та укладення між ними договору позики.

Суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки покази свідків у цій справі не є належними та допустимими доказами. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший письмовий документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, за їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України за відсутності предмету спору, з огляду на вищенаведені обставини справи та вважає, що у позові слід відмовити за недоведеністю.

На підставі вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 76-81, 263, 265, 268, 273, 352, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд ,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за усним договором позики відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 14 квітня 2025 року.

Головуюча І.М. Черніцька