Справа № 296/3333/25
Р І Ш Е Н Н Я (ЗАОЧНЕ)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі: судді Шкирі В.М., секретаря судового засідання Сейко Л.М., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін цивільну справу за представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - Тараненка Артема Ігоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2025 через підсистему "Електронний суд" на електронну пошту Корольовського районного суду м.Житомира надійшла позовна заява представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - Тараненка Артема Ігоровича, зі змісту якої останній просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС»:

- заборгованість за кредитним договором №140204 від 14.05.2024 у розмірі 12667,10 грн. з яких 6945,00 грн - тіло кредиту, а 5321,10 грн - відсотки за користування кредитом, 401,00 грн - комісія;

- судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.05.2024 р. між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №140204 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 6945,00 грн, строком на 70 днів, стандартна процентна ставка 586% річних. Дата повернення кредиту 23.07.2024.

10.10.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та позивачем укладено Договір факторингу № 10102024, за умовами якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №140204 від 14.05.2024.

Ухвалою суду від 14.05.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача до суду не з`явився, в позовній заяві вказує, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Так ухвалу про відкриття провадження у справі разом з повісткою-повідомленням направлено відповідачу за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 проте, 07.05.2025 до суду повернувся конверт з відправленням, згідно довідки Укрпошти від 05.05.2025 причина невручення: "адресат відсутній за вказаною адресою".

У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 760/25978/13-ц/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Отже вважається, що відповідач повідомлений про розгляд цієї справи - 05.05.2025

Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі№ 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні

Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті

Згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до вимог ч.1ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини.

14.05.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №140204 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.22-28).

Кредитний договір №140204 від 14.05.2024 підписаний Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор c714220e було направлено Позичальнику 14.05.2024 на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів - НОМЕР_1 , одноразовий персональний ідентифікатор c714220e було введено Позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 14.05.2024, після чого Відповідач підтвердив свою згоду одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій, Товариством було перераховано перший транш в сумі 6945,00 грн. на банківську карту, що належить Відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» . Загалом відповідно до умов Кредитного договору Первісний кредитор надав Відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 6945,00 грн. строком на 70 днів, стандартна процентна ставка 586% річних. Дата повернення кредиту 23.07.2024.

Згідно до кредитного договору було погоджено графік платежів згідно якого відповідач мав сплатити до 23.07.2024 року 6945,00 грн тіло кредиту, 5321,10грн - відсотків за користування кредитом та 1944,60 грн комісії. При цьому було передбачено, що проценти сплачуються кожні 14 днів. Договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором c714220e (а.с.29).

Крім того 14.05.2024 відповідач підписав електронним підписом e2b041f0 паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредитування ідентичні тим, що передбачені кредитним договором №140204 від 14.05.2024 (а.с. 42-45).

Згідно картки обліку виконання договору: 140204, вказується, що загальна сума фінансового активу станом на 23.07.2024 становить: 6945,00 грн - тіло кредиту, а 5321,10 грн - відсотки за користування кредитом, 401,00 комісія (а.с.46-47).

На виконання ухвали АТ КБ «Приватбанк» надало інформацію, згідно якої на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ).

Згідно виписки наданої АТ КБ «Приватбанк» по рахунку № НОМЕР_2 за період 14.05.2024 по 19.05.2024, яка містить зарахування на суму 5000,40 UAH. Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_2 за період 14.05.2024 по 19.05.2024 рр.: фінансовий номер: НОМЕР_4 .

Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 140204, вказується, що станом на 05.03.2025 (включно), заборгованість за кредитним договором складає 12667,10.

10.10.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та позивачем укладено Договір факторингу № 10102024, за умовами якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №140204 від 14.05.2024 (а.с.81-85).

Таким чином між сторонами існують зобов`язальні, цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України.

Суд вирішуючи спір виходить з наступного.

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ст.525,526 ЦК Українизобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Судом встановлено, що договір №140204від 14.05.2024 та Графік платежів підписані Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор c714220e.

Крім того 14.05.2024 відповідач підписала електронним підписом e2b041f0 паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредитування ідентичні тим, що передбачені кредитним договором №140204 від 14.05.2024.

Отже сторони погодили всі істотні умови:

- суму кредиту 6945,00 грн. на картку № НОМЕР_5 , що надається не пізніше наступного дня після укладення договору у такому порядку: - 5000,40 грн на картку № НОМЕР_5 у національній валюті та 1944,60 грн шляхом погашення заборгованості за комісією нарахованю згідно п.2.5 індивідуальної частини;

- строк кредитування 70 днів, до 23.07.2024 з правом повернення кредиту достроково ;

- відсотки за користування кредитом - кожні 14 днів, процентна ставка 586,00% річних;

- комісія за надання кредиту 28,00%, що становить 1944,60 грн .

На виконання ухвали суду про витребовування доказів АТ КБ «Приватбанк» надав інформацію, згідно якої на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ).

Згідно виписки наданої АТ КБ «Приватбанк» по рахунку № НОМЕР_2 за період 14.05.2024 по 19.05.2024, яка містить зарахування на суму 5000,40 UAH. Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_2 за період 14.05.2024 по 19.05.2024 рр.: фінансовий номер: +67 .

Таким чином ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» виконало свої зобовязання за договором №140204 від 14.05.2024 надавши 14.05.2024 ОСОБА_1 5000,00 грн. кредиту

Суд звертає увагу, що саме виписка банку є первинним документом, що підтверджує факт видачі грошових коштів.

Щодо відсотків

На день укладення договору №140204 , а саме 14.05.2024 Законом України "Про споживче кредитування" було передбачено, що денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою:

ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де

ДПС - денна процентна ставка;

ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом;

ЗРК - загальний розмір кредиту;

t - строк кредитування у днях.

А максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. (ч.4,5 ст.8 Закону )

Отже, за один день користування кредитом в сумі 5000,00 грн споживач мав сплачувати не більше 50,00 грн , а за 70 днів користування мав сплатити 3500,00 грн

Натомість в договорі вказано, що денна ставка 1,04956% в день при цьому вона розрахована на суму 6945,00 грн. тоді як видача кредиту передбачала зарахування на карту 5000,00 грн а 1944,60 грн -комісія за видачу кредиту, яка не видавалася ОСОБА_1 , а відразу була зарахована на погашення комісії за видачу кредиту.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування`умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Нікчемний правочин (частина другастатті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (abinitio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipsoiure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (ergaomnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (exofficio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

Таким чином, умови укладеного між сторонами Договору, передбачені п. 2.7.1., щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі більш ніж 1% в день є нікчемною, оскільки суперечать ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо стягнення комісії в сумі 401,00 грн

У п.2.4 Кредитного договору визначено комісію за управління та обслуговування кредиту.

У своїй Постанові Великі Палаті Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зробила висновок, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Натомість умовами договору не визначено, за що нараховується комісія також відсутні докази, що відповідач вимагав частіше 1 разу на місяці інформацію про стан кредиту.

Таким чином суд вважає, що нарахування комісіє є неправомірним

Отже, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» мало права вимоги до ОСОБА_1 - 5000,00 грн тіла кредиту та 3500,00 грн відсотків за 70 днів користування кредитом з розрахунку 1% в день (5000,00 грн х 1% х 70 днів = 3500,00 грн)

Доказів, що ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання за договором №140204 від 14.05.2024 матеріали справи не містять.

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

10.10.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та позивачем укладено Договір факторингу № 10102024, за умовами якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги в сумі 12667, 10 (а.с.81-85).

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №140204 заборгованість ОСОБА_2 перед ТОВ ФК "ЕЙС" складає 12667,10 грн. з яких: 6945,00 грн - тіло кредиту, а 5321,10 грн - відсотки за користування кредитом, 401,00 комісія (а.с.80).

Оскільки матеріалами справи підтверджено що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» мало права вимагати з ОСОБА_1 - 5000,00 грн тіла кредиту та 3500,00 грн відсотків за 70 днів користування кредитом з розрахунку 1% в день (5000,00 грн х 1% х 70 днів = 3500,00 грн) то відповідно і до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги саме в такому розмірі.

Враховуючи всі обставини справи суд примає рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 5000,00 грн тіла кредиту та 3500,00 грн відсотків.

Щодо стягнення судових витрат - 7000,00 грн на правничу допомогу та 2422,40 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1) ч. 3 цієї ж статті, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником позивача до позовної заяви додан:

- копію договору про надання правової допомоги №04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Тараненко та Партнерии», в особі керуючого бюро адвоката Тараненка Артема Ігоровича, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»;

- додаток №1 до договору про надання правової допомоги №04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року де визначено вартість послуг за надання правничої допомоги;

- копію додаткової угоди № 16 до договору про надання правової допомоги від 04 лютого 2025 року про зобов`язання надати правничу допомогу щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами та під №41 зазгачено ОСОБА_1 договір від 14.05.2024 № 140204.;

-копію акту прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025 року в якому вказано що складання позову заяняло 2 години часу, що вартісно становить 5000,00 грн , вивчення матеріалів зайняло 2 години часу, що вартісно - 1000,00 грн, підготовка адвокатського запиту та клопотання по - 500,00 грн за годину часу, що сукупно становить - 7000,00 грн ( а.с. 94-101).

Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22.

Оскільки відповідач заперечень не надав то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7000,00 грн витрат на правничу допомогу

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України,судовий збір суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог, а саме 1625,50 грн (8500,00 грн : 12667,10 грн х 2422,40 грн) оскільки при зверненні до суду позивач сплатив 2422,40 грн, що були зараховані до спеціального державного бюджету України (а.с. 117) .

Керуючисьст.ст.2,18,43,44,49,76,83,133,141,174,175,179,187,258,263,265,268 ЦПК України, ст. ст.512,525-526,530,551,536,559,610,629,1046-1056 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - Тараненка Артема Ігоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовільнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (, місце знаходження: 02090, м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005) заборгованість за кредитним договором №140204 від 14.05.2024 в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, з яких:

- 5000 (п`ять тисяч ) гривень 00 копійок - заборгованість за кредитом;

- 3500 ( три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок - заборгованість за процентами за користування кредитом.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (, місце знаходження: 02090, м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005) судовий збір в сумі 1625 (одну тисячу шістсот двадцять п`ять) гривень 50 копійок та витрати на правничу допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок

Заочне рішення може бути оскаржено відповідачем шляхом подання до Корольовського районного суду м.Житомира заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 20.05.2025 року

Суддя В. М. Шкиря