ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 388/97/20

провадження № 61-10092св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - Долинська міська рада Кропивницького району Кіровоградської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Чуприною Сергієм Павловичем, на постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 травня 2024 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Молодіжненська селищна рада Долинського району Кіровоградської області, про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що у липні 2019 року стан здоров`я його батька - ОСОБА_3 суттєво погіршився, що стало підставою для звернення до Долинської центральної районної лікарні, звідки його було направлено для медичного обстеження до Комунального закладу «Обласний клінічний онкологічний центр». На час погіршення стану здоров`я батька він перебував на роботі в Республіці Польща.

Вказував, що у серпні 2019 року під час розмови з батьком йому стало відомо про те, що останній перебуває на лікуванні в Комунальному закладі «Обласний клінічний онкологічний центр» у зв`язку з онкологічною хворобою, через що страждає від постійного нестерпного болю, отримує знеболювальні наркотичні речовини, має потребу в коштах на лікування, проходить курс хіміотерапії, проте не відчуває покращення стану здоров`я. Також батько повідомив про намір залишити все належне йому майно йому та його братові.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, за наслідками чого відкрилася спадщина.

Зазначав, що 16 жовтня 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Шумейко І. Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та дізнався про наявність заповіту, складеного 17 вересня 2019 року, що посвідчений секретарем Молодіжненської селищної ради Долинського району Кіровоградської області Вітренко В. В., за реєстровим № 10, на ім`я ОСОБА_2 .

Посилався на те, що за декілька днів до складання заповіту батько перебував на лікуванні у зв`язку з онкологічною хворобою, отримував знеболювальні препарати, а тому волевиявлення ОСОБА_3 , як заповідача, не було вільним і не відповідало його волі. На підставі частини першої статті 225 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заповіт є недійсним.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним заповіт від 17 вересня 2019 року, складений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений секретарем Молодіжненської селищної ради Долинського району Кіровоградської області Вітренко В. В., зареєстрований у реєстрі за № 10.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2021 року залучено до участі у справі як правонаступника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Молодіжненської селищної ради Долинського району Кіровоградської області Долинську міську раду Кропивницького району Кіровоградської області.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року у складі судді Баранського Д. М. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним заповіт від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 17 вересня 2019 року секретарем Молодіжненської селищної ради Долинського району Кіровоградської області Вітренко В. В., зареєстрований у реєстрі за № 10.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, районний суд виходив із того, що ОСОБА_3 під час складання та підписання 17 вересня 2019 року оспорюваного заповіту на ім`я ОСОБА_2 за станом свого здоров`я був абсолютно неспроможний розуміти значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 04 серпня 2020 року № 304, проведеної у справі за ухвалою суду. При цьому суд оцінив вищевказаний висновок експертизи разом із іншими доказами у справі, поданими сторонами.

Додатковим рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 травня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Чуприни С. П. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 500 грн.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Додаткове рішення районного суду мотивоване тим, що у матеріалах цивільної справи наявна квитанція від 19 квітня 2021 року № 19/04/2021, що підтверджує факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Ураховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням клопотання відповідачки про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції вважав, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500 грн.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 28 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року та додаткове рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 травня 2021 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що спадкодавець на час підписання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі.

Суд апеляційної інстанції, дислідивши зібрані у справи докази у їх сукупності, виходячи з презумпції психічного здоров`я фізичної особи, надав оцінку висновку повторної судово-психіатричної експертизи від 22 лютого 2024 року № 192, відповідно до якого ОСОБА_3 під час укладання спірного заповіту за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

При цьому суд урахував, що у вищевказаному висновку експертизидокладно викладено анамнез життя померлого ОСОБА_3 , анамнез його хвороби, надано аналіз показанням свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Надано обґрунтування та пояснення даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені та виявлені під час дослідження об`єктів експертизи. Зазначено, що дані медичної документації узгоджуються з показаннями свідків.

Скасовуючи додаткове рішення районного суду, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки основне рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року було скасоване, то додаткове рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 травня 2021 року, як невід`ємну його частина, також підлягає скасуванню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Чуприна С. П., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 травня 2024 року скасувати та залишити в силі рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року, додаткове рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 травня 2021 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2024 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу.

У вересні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2025 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Чуприною С. П., мотивована тим, що постанова апеляційного суду не відповідає положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягає скасуванню. Вважає, що апеляційний суд не дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову.

Посилається на те, що висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 04 серпня 2020 року № 304підтверджується факт абсолютної неспроможності померлого ОСОБА_3 у момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. У зазначеному висновку містяться чіткі, мотивовані обґрунтування і пояснення даних про психічний стан померлого та фактів, які були встановлені при дослідженні об`єктів експертизи, у тому числі, експертами були взяті до уваги покази свідків, медична документація.

Вважає, що апеляційний суд необґрунтовано відхилив висновок експерта від 04 серпня 2020 року № 304, яким доведено факт абсолютної неспроможності заповідача під час укладання оспорюваного заповітуусвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є безумовною підставою для визнання заповіту недійсним.

Зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно призначив у справі повторну судово-психіатричну експертизу, поставивши на її вирішення питання, які не ставилися під час призначення відповідної експертизи в районному суді, та прийняв висновок повторної судово-психіатричної експертизи від 22 лютого 2024 року № 192, який є новим доказом.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення представник ОСОБА_1 - адвокат Чуприна С. П. вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) та постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц, від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18), від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц (провадження № 61-6428св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18), від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), від 13 січня 2021 року у справі № 264/949/19 (провадження № 61-16692св19), від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390св18), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу.

У вересні 2024 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що апеляційним судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального та процесуального права, натомість касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції 10 травня 2006 року (том 1, а. с. 9).

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 17 вересня 2019 року склав заповіт, посвідчений секретарем Молодіжненської селищної ради Долинського району Кіровоградської області Вітренко В. В. за реєстровим № 10, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповівОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 1, а. с. 40).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 26 вересня 2019 року Виконавчим комітетом Молодіжненської селищної ради Долинського району Кіровоградської області (том 1, а. с. 36).

16 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Шумейко І. Ю. заведено спадкову справу № 66/2019 (номер у спадковому реєстрі 64893635) щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом від 16 жовтня 2019 року (том 1, а. с. 34-54).

04 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Шумейко І. Ю. із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (том 1, а. с. 44).

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2020 року за клопотанням представника позивача у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: чи усвідомлював ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , значення своїх дій та чи міг керувати ними на момент складання заповіту, посвідченого 17 вересня 2019 року о 15 год 30 хв секретарем Молодіжненської селищної ради Долинського району Кіровоградської області Вітренко В. В. за реєстровим № 10. Проведення експертизи доручено експертам Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради», попередивши їх про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від дачі висновку за статтями 384, 385 КК України; направлено в розпорядження експерта матеріали цивільної справи № 388/97/20; амбулаторну медичну картку ОСОБА_3 (історії хвороби заведені у період з 01 липня 2019 року до 24 вересня 2019 року); оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 , роз`яснено сторонам положення статті 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі; провадження у справі зупинено до одержання висновку експерта (том 1, а. с.137-138).

Згідно з висновком експертів за результатами проведення посмертної судово-психіатричної експертизи Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 04 серпня 2020 року № 304 ОСОБА_3 станом на 17 вересня 2019 року страждав на певний розлад психічної діяльності у формі вираженої астенії, яка є конгруєтною та коморбідною до тяжкого соматичного стану внаслідок злоякісного новоутворення внечерепної локалізації через систему нервово-рефлекторних та гуморальних взаємодій на центральну нервову систему і насамперед на функціонування її вищих функцій. Наявність у ОСОБА_3 станом на 17 вересня 2019 року тяжкого соматичного страждання з тяжким прогресуючим перебігом, термінальної стадії хвороби, ракової інтоксикації, хронічного болю високої інтенсивності, кисневої недостатності, вираженої астенії, унеможливлювали його здатність адекватно сприймати ситуацію прийняття рішення внаслідок руйнівної дії тяжкого захворювання на загальне самопочуття та когнітивної функції центральної нервової системи, вищі її форми аналізу та синтезу, що реалізують критичність та розуміння своїх дій. ОСОБА_3 у момент складання заповіту, а саме 17 вересня 2019 року страждав психічними розладами внаслідок самотинної хвороби (згідно з МКХ 10 F 06) та своїм станом здоров`я не усвідомлював значення своїх дій та не міг розумно керувати ними (том 1, а. с.152-156).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10 серпня 2021 року, з урахуванням ухвали Кропивницького апеляційного суду від 01 жовтня 2021 року про виправлення описки, за клопотанням відповідачки у справі призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу,на вирішення якої поставлено наступні питання: чи міг ОСОБА_3 17 вересня 2019 року о 15 год 30 хв усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час посвідчення заповіту? чи впливала (якщо так, то в якому ступені) на стан психічного здоров`я ОСОБА_3 17 вересня 2019 року о 15 годині 30 хв ракова інтоксикація та больовий синдром з урахуванням препаратів? чи впливав фізичний стан ОСОБА_3 17 вересня 2019 року о 15 год 30 хв на його психічний стан та чи впливав такий стан на можливість усвідомлювати значення своїх дій? чи мав ОСОБА_3 17 вересня 2019 року о 15 год 10 хв психічні порушення, які впливали на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? Проведення експертизи доручено експертамДержавної установи «Науково-дослідний інститут психіатрії», попередивши їх про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від дачі висновку за статтями 384, 385 КК України; направлено в розпорядження експерта матеріали цивільної справи № 388/97/20 та додану до неї медичну документацію, а саме: медичну картку амбулаторного хворого № 5045; медичну картку стаціонарного хворого № 5406; медичну картку стаціонарного хворого № 5122; медичну картку стаціонарного хворого № 3185; оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_2 ; апеляційне провадження у справі зупинено (том 2, а. с. 60-61; 82).

Відповідно до висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства здоров`я України» від 22 лютого 2024 року № 192ОСОБА_3 17 вересня 2019 року о 15 год 30 хв під час укладання заповіту за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; не виявляв ознак психічних розладів (зумовлених раковою інтоксикацією, больовим синдромом, прийомом наркотичних препаратів), які позбавляли б його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (том 2, а. с. 115-119).

У матеріалах справи містяться показання свідків, допитаних у судовому засіданні судом першої інстанції зі сторони відповідачки (том 1, а. с.114-126).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Чуприною С. П., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша статті 1223 ЦК України).

За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке саме положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно із частиною першою статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19) та від 22 грудня 2021 року у справі № 350/792/20.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що оспорюваний заповіт був складений ОСОБА_3 17 вересня 2019 року під впливом наявності у нього онкологічного захворювання, вживання сильнодіючих знеболюючих препаратів, тому він не усвідомлював значення своїх дії, не міг керувати ними, тобто бажання заповідача не було вільним та не відповідало його волі, що є підставою для визнання заповіту недійсним (стаття 225 ЦК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що спадкодавець на час підписання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі. За висновком повторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 22 лютого 2024 року № 192, ОСОБА_3 17 вересня 2019 року о 15 год 30 хв під час укладання заповіту за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; не виявляв ознак психічних розладів (зумовлених раковою інтоксикацією, больовим синдромом, прийомом наркотичних препаратів), які позбавляли б його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Суд апеляційної інстанції, також урахував, що висновки повторної експертизи узгоджуються з показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які вказали на те, що ОСОБА_3 мав поганий фізичний стан внаслідок онкологічного захворювання, проте його психічний стан не викликав сумнівів щодо його адекватності. Тому оцінку доказів апеляційний суд здійснив відповідно до вимог статті 89 ЦПК України (оцінка доказів).

Отже, оспорюваний заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, оскільки він підписаний особисто спадкодавцем, у ньому зазначено місце його складення, дату й місце його посвідчення уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок його смерті.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним, оскільки позивачем не надано доказів абсолютної неспроможності спадкодавця в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій. Сам по собі факт наявності у заповідача онкологічної хвороби не є безумовною підставою для визнання заповіту недійсним.

Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19), на яку посилався ОСОБА_1 у касаційній скарзі.

Посилання заявника на застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20 та постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц, від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18), від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц (провадження № 61-6428св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18), від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), від 13 січня 2021 року у справі № 264/949/19 (провадження № 61-16692св19), від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390св18), є безпідставними, оскільки висновки у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у зазначеній справі суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Доводи заявника щодо безпідставного призначення апеляційним судом повторної посмертної судово-психіатричної експертизи та прийняття нового доказу - висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 22 лютого 2024 року № 192 колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Обов`язковість вимог статті 105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні статті 77 ЦПК України.

У справі, що переглядається під час розгляду справи судом першої інстанції ухвалою від 30 червня 2020 року за клопотанням представника позивача у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу для визначення наявності або відсутності у ОСОБА_3 можливості в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Так, 16 квітня 2021 року представник відповідача звернулася до районного суду з клопотанням про призначення у справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, у задоволенні якого ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було відмовлено (том 1, а. с. 204-205; 206-210), що є порушенням статті 104 ЦПК України, так як повинна бути постановлена мотивована ухвала окремим процесуальним документом..

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року, ОСОБА_2 було подано клопотання про призначення у справіповторної посмертної судово-психіатричної експертизи, посилаючись на те, що висновок експерта від 04 серпня 2020 року № 304 не відповідає фактичним обставинам справи та є суперечливим. Крім того, суд першої інстанції ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, необґрунтовано відмовив у задоволенні вказаного клопотання, що позбавило її можливості оскаржити вказану ухвалу суду (том 2, а. с. 12-15).

Під час апеляційного перегляду справи, дослідивши матеріали справи, клопотання відповідачки про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неповноту та недостовірність відомостей у висновку експерта від 04 серпня 2020 року № 304, у зв`язку із чим ухвалою від 10 серпня 2021 року призначив повторну посмертну судово-психіатричну експертизу.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_2 усунув недоліки, допущені районним судом, щодо з`ясування обставин, які мають значення для справи та вжив заходів щодо призначення у справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до частин першої-четвертої, шостої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, із аналізу наведених норм процесуального законодавства щодо повноважень апеляційного суду, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції наділений правом призначати судову експертизу на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку.

При цьому апеляційний суд не досліджував вказаний висновок як новий доказ, який міг бути поданий до районного суду, оскільки апеляційний суд визнав відмову суду першої інстанції протокольною ухвалою у призначенні у справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, за відсутністю належного мотивування, необґрунтованою, а тому в силу частин другої, третьої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції усунув цей недолік районного суду, мотивувавши призначення повторної експертизи.

Висновок повторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 22 лютого 2024 року № 192апеляційний суд визнав належним й допустимим доказом. Позивачем належними доказами вказаний висновок не спростовано.

Зазначений висновок експертів є належним доказом у справі, отриманий у процесуальному порядку (стаття 103 ЦПК України), відтак, доводи заявника щодо безпідставного призначення апеляційним судом повторної посмертної судово-психіатричної експертизи та прийняття нового доказу - висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 22 лютого 2024 року № 192 не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.

Крім того, зазначені доводи заявника зводяться до необхідності переоцінки доказів та вимог про встановлення інших обставин справи, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначив характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Верховний Суд вважає, що апеляційний суд надав правильну оцінку спірним правовідносинам та правильно застосував до них норми матеріального права.

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та встановленим судом обставинам, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Чуприною Сергієм Павловичем, залишити без задоволення.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець