Справа №351/2005/24
Номер провадження №2/351/219/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Калиновського М.М.,

за участі секретаря - Равлюк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині цивільну справу за позовом адвоката Петрички Олександра Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Снятинської міської ради, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачів, адвокат Петричка О.Є. звернувся у суд із позовом до Снятинської міської ради про визнання права власності .

Позов обгрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , які були батьками позивачів по справі. Після їхньої смерті залишилось спадкове майно частка житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 залишив заповіт згідно з яким все своє майно заповів своєму синові ОСОБА_1 , який звернувся до державного нотаріуса з заявою про оформлення спадщини, але 28.04.2023 року отримав письмове роз`яснення про те, що він не може спадкувати адже у нього немає номера облікової картки платника податків, а також відсутня відмітка у паспорті, яка свідчить про наявність права здійснювати будь-які юридично значимі дії за серією та номером паспорта.

За своїми релігійними переконаннями ОСОБА_1 відмовився від присвоєння йому РНОКПП, а також, проти проставлення будь-яких відміток у його паспорті.

Дане господарство належало до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991 року проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а отже, у відповідності до діючого на той час цивільного законодавства, та п.6 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 22 грудня 1995року №20 право власності на майно, яке належало до колгоспного двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, тому відповідно вище вказані особи в даному господарстві мали право на 1/3 частки майна .

Представник позивачів просив визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Представник позивачів подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задоволити, а справу просила розглядати за їх відсутності.

Відповідач, представник Снятинської міської ради подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснити без участі представника міської ради, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 .

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копії заповіту від 11.06.2018р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Стецівської сільської ради Снятинського району Курилюк Е.Д., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 заповів асе своє майно своєму синові ОСОБА_1 , 1971 р.нар.

Відповідно до довідки № 195 від 29.02.2024 року виданої Старостинським округом № 8, станом на 15.04.1991 рік в господарстві за адресою АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 виданий на ОСОБА_4 .

Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом, спадщина на яку видано свідоцтво складається з: 1/2 частки житлового будинку з належною до нього частиною надвірних будівель та господарських споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що належала померлій ОСОБА_3 на підставі Договору дарування, посвідченого Вижницькою державною нотаріальною конторою 28.03.1996р. по р. № ДС-127, зареєстрованого в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації 03.09.1996р. Свідоцтво про право на спадщину на 3/8 частки спадкового майна видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину на 1/8 частки спадкового майна ще не видано.

Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 02.07.2024р. ОСОБА_2 відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку із тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ Про власність вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, та ст. ст. 15, 16, 328, 376, 392, 1218, 1233, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 12.07.1997 року Снятинським РВ УМВС в Івано-Франківській області, право власності на 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий 04.07.1995 року Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області, право власності на 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ