ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 квітня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/4386/23

Головуючий у першій інстанції Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/590/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання транспортних засобів об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя, стягнення грошової компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання транспортних засобів об`єктами права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому, збільшивши позовні вимоги, просила:

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя транспортні засоби: мотоцикл SUZUKI BANDIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 28 вересня 2012 року; автомобіль FORD TRANSIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 28 вересня 2012 року; автомобіль RENAULT MASTER, 2013 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_7 , кузов № НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_9 від 09 жовтня 2020 року; автомобіль MERCEDES BENZ SPRINTER 311 CDI, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_10 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_11 від 10 травня 2012 року; автомобіль PEUGEOT BOXER, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_12 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_13 від 07 лютого 2013 року; автомобіль BMW R 1150 RT, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_15 від 31 грудня 2013 року; автомобіль RENAULT MASTER, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_16 , свідоцтво про реєстрацію СХТ від 10 липня 2015 року;

- розділити спільне майно подружжя;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 078 893 грн грошової компенсації за продані без її відома транспортні засоби;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 118 562,50 грн грошової компенсації замість 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль FORD TRANSIT, 2004 року випуску.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що з 14 червня 2008 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2021 року розірвано. За час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжям придбано спірні транспортні засоби, право власності на які зареєстровано за відповідачем. Після розірвання шлюбу сторони домовились добровільно розділити спільне майно: майнові права на квартиру у новобудові у м. Києві та транспортні засоби. Проте відповідач ухилявся від їх розподілу, що зумовило звернення з цим позовом. ОСОБА_1 указувала, що мотоцикл SUZUKI BANDIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіль RENAULT MASTER, 2013 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_7 , відчужено відповідачем без її згоди, а кошти використано не в інтересах сім`ї. Автомобіль FORD TRANSIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_4 , залишився у користуванні відповідача, тому на користь позивачки слід стягнути грошову компенсацію замість її 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

- визнати об`єктом спільної сумісної власності транспортний засіб марки «CITROEN JUMPY», 2009 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_17 , кузов № НОМЕР_18 , який продано ОСОБА_1 02 грудня 2014 року; транспортний засіб марки «AUDI A6 3.0QUATRO», 2008 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_19 , кузов № НОМЕР_20 , який продано ОСОБА_1 04 лютого 2015 року; транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2006 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_21 , кузов № НОМЕР_22 , який продано ОСОБА_1 22 грудня 2015 року; транспортний засіб марки «LEND ROVER FREELANDER», 2006 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_23 , кузов № НОМЕР_24 , який продано ОСОБА_1 22 квітня 2016 року; транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2008 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_25 , кузов № НОМЕР_26 , який продано ОСОБА_1 30 квітня 2016 року; транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ ML 270 CDI», 2005 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_27 , кузов № НОМЕР_28 , який продано ОСОБА_1 19 квітня 2017 року;

- стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 021 454,43 грн компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2008 року, який розірвано за рішенням суду, яке набрало законної сили 16 березня 2021 року. Під час шлюбу подружжям за спільні кошти придбано визначені у зустрічному позові транспортні засоби, які відчужено відповідачкою без згоди та відома ОСОБА_2 ОСОБА_1 кошти від продажу транспортних засобів в інтересах сім`ї не використала.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення її позовних вимог про розподіл наступних транспортних засобів: мотоцикла SUZUKI BANDIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіля FORD TRANSIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_4 ; автомобіля RENAULT MASTER, 2013 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_7 . Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду про відсутність правових підстав для стягнення на її користь грошової компенсації 1/2 частки вартості транспортних засобів, оскільки їх придбано у період шлюбу на ім`я ОСОБА_2 та відчужено відповідачем без її відома та згоди.

Позивачка зазначала, що суд, відмовивши у визнанні автомобіля FORD TRANSIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_4 , об`єктом права спільної сумісної власності, помилково вважав, що ОСОБА_1 обрала неефективний спосіб захисту. Скаржниця посилається на те, що цей транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_2 , отже вимога про визнання за відповідачем права власності є недоречною. Не погоджується з тим, що мала заявити вимогу про визнання права власності на 1/2 частину спірного автомобіля, оскільки відповідно до ст. 63 СК України позивачка не претендувала на частку іншу, ніж 1/2. Отже, обґрунтовувати розмір грошової компенсації щодо 1/2 частини було зайвим.

Указує, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що продаж цінних речей має здійснюватися за письмової згоди другого з подружжя. Позивачка вважає, що кількість транспортних засобів, які у період шлюбу придбано та відчужено подружжям, не може свідчити про правомірність їх відчуження без письмової згоди дружини. Стверджує, що саме ОСОБА_2 мав довести правомірність відчуження транспортних засобів та використання коштів в інтересах сім`ї, але таких доказів суду стороною відповідача надано не було.

ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 17 березня 2025 року призначено до розгляду дану справу у відкритому судовому засіданні на 11 год. 00 хв 22 квітня 2025 року.

ОСОБА_2 у письмовій заяві від 18 березня 2025 року просив розглянути справу у його та представника відсутності. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції залишити без змін (т. 2 а.с. 49-51).

21 квітня 2025 року на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Гринь Л.В. про перенесення судового засідання у зв`язку з неможливістю прибуття адвоката до суду через хворобу та перебування на лікуванні поза межами міста.

Наведене клопотання не може бути задоволено, оскільки до нього не додано належних доказів на підтвердження того, що адвокат Гринь Л.В. тимчасово непрацездатна.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

За змістом ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Отже, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя мотоцикла SUZUKI BANDIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіля FORD TRANSIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_4 , та автомобіля RENAULT MASTER, 2013 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_7 ; стягнення з відповідача на користь позивачки 350 397 грн грошової компенсації за наведені транспортні засоби; стягнення з відповідача 118 562,50 грн грошової компенсації замість 1/2 частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на автомобіль FORD TRANSIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_4 .

У частині інших вирішених позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому відповідно ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, відповідно до якої у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо поділу мотоцикла SUZUKI BANDIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля RENAULT MASTER, 2013 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_7 , суд першої інстанції виходив з того, що наведені транспортні засоби придбано під час шлюбу і в подальшому відчужено саме в інтересах сім`ї.

Дійшовши висновку про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання автомобіля FORD TRANSIT об`єктом спільної сумісної власності та стягнення грошової компенсації замість 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на цей автомобіль, суд першої інстанції зазначив, що позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на спірний автомобіль і стягнення на користь ОСОБА_1 відповідної грошової компенсації не заявлено, а вимога позивачки про визнання спірного автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності є неефективним способом захисту.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, з 14 червня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 27), у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син сторін ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 27, 30).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2021 року, яке набрало законної сили 16 березня 2021 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом № 194 (т. 1 а.с. 209-210).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів (т. 1 а.с. 214-218). Вирішуючи наведений спір, суд установив, що сторони проживали спільно до вересня 2020 року, після чого ОСОБА_1 переїхала проживати разом з сином у належну ОСОБА_2 квартиру.

За інформацією територіального сервісного центру № 7443 від 04 серпня 2023 року за вих. № 25/5-434 (т. 1 а.с. 104), за ОСОБА_2 у період з 01 січня 2019 року по 01 вересня 2021 року було зареєстровано та знято з реєстрації наступні транспортні засоби:

- автомобіль RENAULT MASTER, д.н.з. НОМЕР_7 , 2013 р.в., кузов № НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_29 від 09 жовтня 2020 року (продано за договором купівлі-продажу, укладеним у суб`єкта господарювання ТОВ «П.О.С.Т.» № 001870 від 09 жовтня 2020 року);

- мотоцикл SUZUKI BANDIT, д.н.з. НОМЕР_1 , 2004 р.в., свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 28 вересня 2012 року (продано за договором купівлі-продажу, укладеним у сервісному центрі МВС 7141 № 7141/2020/2123649 від 29 липня 2020 року).

Станом на 04 серпня 2023 року за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_4 , 2004 р.в., кузов № НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 17 лютого 2012 року.

Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені ст. 65 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частку вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Сторони не заперечували, що під час шлюбу на ім`я ОСОБА_2 придбано наступні транспортні засоби:

- мотоцикл SUZUKI BANDIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 28 вересня 2012 року;

- автомобіль FORD TRANSIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 28 вересня 2012 року;

- автомобіль RENAULT MASTER, 2013 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_7 , кузов № НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_9 від 09 жовтня 2020 року.

29 липня 2020 року ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу, укладеному в сервісному центрі МВС 7141 № 7141/2020/2123649, мотоцикл SUZUKI BANDIT, 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , продано.

Як свідчить довідка Головного сервісного центру, 09 жовтня 2020 року за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль RENAULT MASTER, 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_7 та відповідно до договору купівлі-продажу, укладеному у суб`єкта господарювання ТОВ «П.О.С.Т.» № 001870, цього ж дня транспортний засіб відповідачем відчужено.

Автомобіль FORD TRANSIT, 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 , перебуває у користуванні ОСОБА_2 .

Колегія суддів важає, що, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості 1/2 частини мотоцикла SUZUKI BANDIT, д.н.з. НОМЕР_1 , суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. Як свідчать матеріали справи, відповідач відчужив спірний мотоцикл 29 липня 2020 року. У цей період сторони перебували у шлюбі та мешкали спільно. За доводами позовної заяви про розірвання шлюбу разом подружжя припинило проживати 19 вересня 2020 року (т. 1 а.с. 201 зворот 204). Обставини спільного проживання подружжя ОСОБА_5 до вересня 2020 року установлено і рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 03 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів.

З огляду на спільне проживання і перебування сторін у шлюбі, саме позивачкою мали бути надані суду докази того, що мотоцикл відчужено без її згоди, а грошові кошти, отримані від його продажу, витрачені ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї, оскільки відповідо до 2. ст. 65 СК України передбачено, що при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою іншого з подружжя. Тобто, правомірність укладення правочину одним із подружжя в інтересах родини презюмується, а зворотне, тобто недобросовісність відчужувача та витрачання коштів не в інтересах сім`ї, має доводитись належними доказами, яких ОСОБА_1 на підтвердження доводів позову не надано.

Вартість спірного майна підлягає врахуванню при його поділі лише у випадку встановлення судом обставин здійснення відповідачем його відчуження без волі позивача і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або його приховання. За обставинами цієї справи дій ОСОБА_2 всупереч інтересів родини при відчуженні спірного мотоцикла не встановлено. Твердження позивачки про необізнаність щодо його продажу та витрачання відповідачем коштів не в інтересах сім`ї належними докзазми не підтверджено, а отже є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

У суді першої інстанції позивачка підтвердила, що їй було відомо про здійснення колишнім чоловіком підприємницької діяльності у сфері торгівлі автомобілями. Відповідач зазначав, що сторони проживали за кошти, отримані від купівлі-продажу транспортних засобів, які реєструвались як на його ім`я, так і за ОСОБА_1 .

На запит суду першої інстанції територіальний сервісний центр №7443 від 17 листопада 2023 року, 20 грудня 2023 року надав наступну інформацію (т. 1 а.с. 149-150, 152-153).

За ОСОБА_1 у період з 01 січня 2008 року по 01 січня 2022 року було зареєстровано:

- автомобіль CITROEN JUMPY, 2009 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_30 від 23 серпня 2013 року, придбаний на підставі довідки-рахунку серії AAB №554318 від 22 серпня 2013 року Київська філія "Альтер-Топ", знятий з обліку для реалізації 02 грудня 2014 року;

- автомобіль AUDI A6 3.0 QUATRO, 2008 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_19 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_31 від 20 листопада 2014 року, придбаний на підставі довідки-рахунку серії BIA №599389 від 20 листопада 2014 року, відокремлений підрозділ №14 ТОВ "Регіональна Оціночна компанія Південь Експерт", знятий з обліку для реалізації 04 лютого 2015 року в м.Києві ТСЦ 8004;

- автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2006 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_21 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_32 від 17 лютого 2015 року, придбаний на підставі довідки рахунку серії ААЕ №041675 від 04 лютого 2015 року ТОВ «АЦК-АВТО», знятий з обліку для реалізації 22 грудня 2015 року в ТСЦ 8044 м.Києва;

- автомобіль LAND ROVER FREELANDER, 2006 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_23 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_33 від 24 грудня 2015 року, придбаний згідно договору купівлі-продажу №158 від 24 грудня 2015 року, укладеного в ТСЦ 7443, знятий з обліку для реалізації 22 квітня 2016 року;

- автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 2.0, 2008 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_25 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_34 від 19 травня 2016 року, придбаний згідно договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ 7443, знятий з обліку для реалізації 30 квітня 2016 року в ТСЦ 8043 м.Києва (перереєстрований на нового власника згідно дкп., №1093 від 19 травня 2016 року);

- автомобіль MERCEDES-BENZ ML 270 CDI, 2005 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_27 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_35 від 24 червня 2016 року, придбаний згідно договору купівлі-продажу №01342/02/0541/2016 від 24 червня 2016 року, 19 квітня 2017 року був перереєстрований на нового власника згідно договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ 7443;

За ОСОБА_2 у період з 01 січня 2008 року по 01 січня 2022 року було зареєстровано:

- автомобіль FORD TRANSIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 17 лютого 2012 року;

- автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI, 2005 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_10 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_11 від 10 травня 2012 року, знятий з обліку для реалізації 19 січня 2013 року;

- мотоцикл SUZUKI BANDIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 28 вересня 2012 року, перереєстрований на нового власника 29 липня 2020 року згідно з договором, укладеним в ТСЦ 7141/2020/2123649 від 29 липня 2020 року;

- автомобіль PEUGEOT BOXER, 2008 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_36 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_13 від 07 лютого 2013 року, перереєстрований на нового власника згідно з довідкою-рахунком серії BIA №054904 від 31 жовтня 2013 року;

- мотоцикл BMW R 1150RT, д.н.з. НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_15 від 31 грудня 2013 року, перереєстрований на нового власника 22 жовтня 2014 року згідно з довідкою-рахунком НОМЕР_37 від 22 жовтня 2014 року;

- автомобіль RENAULT MASTER, 2008 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_16 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_38 від 10 липня 2015 року, перереєстрований на нового власника згідно з договором купівлі-продажу 7304/18/002717 від 06 березня 2018 року;

- автомобіль RENAULT MASTER, 2013 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_39 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_40 від 25 вересня 2018 року, перереєстрований на нового власника 09 жовтня 2020 року згідно з договором купівлі продажу 001870 від 09 жовтня 2020 року.

Виходячи з кількості придбаних кожним з подружжя транспортних засобів під час шлюбу та проміжки часу з моменту їх набуття до реалізації, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що це майно, придбане сторонами під час шлюбу, набуто та в подальшому відчужено в інтересах смі`ї.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 вартості 1/2 частини автомобіля RENAULT MASTER, 2013 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_7 у розмірі 289 033,50 грн, виходячи з такого.

Як наведено вище, подружжя припинило спільне проживання у вересні 2020 року. Позовну заяву про розірвання шлюбу складено ОСОБА_1 08 жовтня 2020 року. Зміст цієї заяви свідчить про те, що 19 вересня 2020 року ОСОБА_2 перевіз усі її особисті речі до квартири АДРЕСА_1 , де вона залишилась проживати з сином. ОСОБА_2 зі співмешканкою залишився проживати у квартирі АДРЕСА_2 , де залишилось спільне майно подружжя (т. 1 а.с. 201-203).

Матеріали справи не свідчать про те, що після вересня 2020 року сторони проживали разом та мали спільний бюджет. У подальшому шлюб розірвано. Виходчи з наведеного, апеляційний суд виснує, що хоча спірний транспортний засіб відповідач придбав і відчужив 09 жовтня 2020 року, тобто будучи у шлюбі юридично, проте у цей період він мешкав спільно не з позивачкою, а з іншою жінкою, що указувала у позовній заяві про розірвання шлюбу саме ОСОБА_1 .

Отже, апеляційний суд вважає, що належні докази того, що транспортний засіб RENAULT MASTER, 2013 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_7 придбано ОСОБА_2 саме за спільні кошти подружжя та в інтересах смі`ї, в матеріалах цієї справи відсутні.

Доводи ОСОБА_1 про те, що відповідач повинен довести правомірність відчуження цього автомобілі та використання коштів в інтересах сім`ї, колегія суддів відхиляє, оскільки за встановлених обставин принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на обидві сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про визнання автомобіля FORD TRANSIT, 2004 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки 118 562,50 грн грошової компенсації замість 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на нього, відповідає вимогам закону, з огляду на таке.

Встановлено, що спірний транспортний засіб придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, отже він є спільною сумісною власністю. Суд першої інстанції, пославшись на відповідну практику Верховного Суду, правильно зазначив, що заявлена ОСОБА_1 вимога про визнання автомобіля FORD TRANSIT об`єктом права спільної сумісної власності не є ефективним способом захисту порушеного права. Ефективним способом захисту має бути вимога про поділ спільного майна подружжя, що також знайшло відображення у судовому рішенні, яке оскаржується.

ОСОБА_1 , звернувшись з вимогою про стягнення грошової компенсації замість 1/2 частки у праві спільної сумісної власності, як неподільної речі, не заявила вимоги про припинення права спільної сумісної власності та вимог про визнання права власності за одним з подружжя (відповідачем) на цей автомобіль.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Проте, збільшивши заявлені вимоги в кінцевій редакції, позивачка не просила припинити право спільної сумісної власності на спірний автомобіль та визнати за відповідачем право власності на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки саме по собі стягнення коштів на користь одного з подружжя не припиняє автоматично право спільної сумісної власності на автомобіль незалежно від того, на ім`я кого з подружжя його зареєстровано. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Проте, як правильно виснував районний суд, поділити спірний автомобіль позивачка не просила, а суд не може вийти за межі заявлених стороною вимог з власної ініціативи в порушення принципу диспозитивності судового процесу.

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо недоречності звернення з вимогами про визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль через те, що транспортний засіб вже зареєстровано за ним, оскільки поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності повинен здійснюватися у спосіб та порядок, який передбачено чинним законодавством.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що відповідно до ст. 375 ЦПК України рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2024 року належить залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 квітня 2025 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко