"15" квітня 2025 р. Справа № 363/3258/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Дрозд В.О.,

представника заявника - адвоката Євтодьєва А.О.(у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вишгороді заяву ОСОБА_1 про розстрочення рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16.09.2024 у цивільній справі №363/3258/24,

ВСТАНОВИВ:

06.03.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку та за підписом представника відповідача у справі ОСОБА_1 адвоката Савчака Я.О. надійшла вказана вище заява, у якій просить розстрочити ОСОБА_1 виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16.09.2024 по справі №363/3258/24 на 12 (дванадцять) місяців, зі сплатою коштів рівними частинами щомісячно у сумі 11 546,13 грн.

В обґрунтування вимог заяви зазначено, що загальний розмір заборгованості за вищезгаданим судовим рішенням складає 138 553,56 грн. і очевидно, що для будь-якого пересічного громадянина України це значна сума коштів і на її оплату потрібен час. Посилаючись на положення статті 435 ЦПК України, представник відповідача у справі вказує, що відповідач наразі є безробітною, в Україні діє воєнний стан, який впливає на усі сфери суспільного життя та у теперішньому світі складно існувати без витрат на їжу, лікування, житло, тощо. У відповідача ще на утриманні перебуває дитина, а тому зазначені обставини зумовлюють у відповідача необхідність у зверненні до суду із заявою про розстрочення виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16.09.2024 по справі №363/3258/24 на 12 місяців, протягом яких відповідач змогла би виконати згадане рішення суду, сплачуючи кожного місяця на користь позивача суму коштів у розмірі 11 546,13 грн., суму, яка є посильною для відповідача.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву ОСОБА_1 про розстрочення рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16.09.2024 у цивільній справі №363/3258/24, передано головуючому судді Лукач О.П.

До вказаного протоколу також долучено довідку, складену секретарем суду про те, що 28.10.2024 матеріали цивільної справи №363/3258/24 направлено до Київського апеляційного суду та вони не повернулися до Вишгородського районного суду Київської області.

Після того, як 20.03.2025 матеріали цивільної справи №363/3258/24 повернулися із суду апеляційної інстанції, з урахуванням положень частини другої статті 435 ЦПК України, розгляд заяви ОСОБА_1 про розстрочення рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16.09.2024, призначено до розгляду у судове засідання на 15.04.2025 о 10:00, про що повідомлено учасників провадження.

28.03.2025 до суду, через систему «Електронний суд» представником позивача у справі ТОВ «Кредитсервіс» Павленком С.В. подано заперечення на заяву щодо розстрочення виконання рішення, зазначаючи, що безпідставне та необґрунтоване розстрочення виконання рішення суду буде порушувати законні права та інтереси позивача і нівелювати сутність рішення суду та мету його ухвалення. Вказано, що відповідач не перебуває у скрутному фінансовому становищі, оскільки має змогу щомісяця сплачувати 11546,13 грн, відповідач даний час не вживала заходів задля погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема, вона ініціювала апеляційне оскарження з очевидною метою затягування виконання рішення суду, не наводячи обґрунтованих підстав для ного перегляду, а тому розстрочення виконання рішення вважають безпідставним та необґрунтованим.

За клопотанням представника ОСОБА_1 адвоката Євтодьєва А.О. та на підставі ухвали суду від 14.04.2025, останній взяв участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції. Представник ТОВ «Кредитсервіс» у судове засідання не з`явився.

Вирішуючи питання про можливість розгляду заяви Саль А.С. про розстрочення виконання рішення суду у відсутності ТОВ «Кредитсервіс», суд врахував відсутність заперечень у адвоката Євтодьєва А.О., а також наявність у матеріалах справи письмових заперечень представника товариства (позивача).

У судовому засіданні представник відповідача у справі підтримав заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду, посилаючись на обставини, викладені у заяві.

Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи №363/3258/24, вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16.09.2024 у справі №363/3258/24, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 19.02.2025, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» суму заборгованості за кредитним договором №220124-003 від 24.01.2022 за період із 24.01.2022 по 02.05.2024 у розмірі 136131,16 гривень, з яких: 54429,27 гривень прострочена заборгованості за сумою кредиту; 81701,89 гривень прострочена заборгованість за процентами, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень, а всього стягнути 138 553 (сто тридцять вісім тисяч п`ятисот п`ятдесят три) гривні 56 копійок. У відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Так, згідно із частиною першою статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина третя статті 435 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Верховний Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.06.2019 у справі № 2-55/10 провадження № 61-46129св18 зазначив, що при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що, відповідно до статті 435 ЦПК України, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Верховний Суд у постанові від 05.09.2023 у справі № 295/5781/19 також звернув увагу на те, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Системний аналіз норм законодавства та висновків Верховного Суду свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. При цьому необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення/розстрочення виконання рішення суду є дотримання розумного та пропорційного балансу інтересів сторін, а також дотримання розумного строку відстрочення.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Звертаючись із заявою про розстрочення виконання рішення суду у заяві ОСОБА_1 зазначено, що її матеріальний стан не є достатнім для погашення всієї суми заборгованості одним платежем, оскільки вона не працює та не отримує доходу, має на утриманні дитину та в Україні діє воєнний стан, який впливає на усі сфери суспільного життя.

Водночас, наведені у заяві обставини не можуть розцінюватися як такі, що є особливими або винятковими, та відповідно до приписів статті 435 ЦПК України унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості.

Матеріальний стан людини визначається загальною сукупністю усіх витрат та доходів конкретної людини, а також усім обсягом наявного у людини майна. При цьому, до заяви про розстрочення долучено лише відомості про відсутність відрахувань до Пенсійного фонду України, без надання доказів відсутності у неї інших доходів (при цьому не тільки активних, а й пасивних), що не виключає відсутності у відповідача інших доходів, наявність нерухомого майна, рахунків у банках, тощо.

Також суд враховує, що суть судового рішення - це стягнення боргу, тобто грошей, які, у тому числі, є еквівалентом будь-якого майна, у тому числі й рухомого, яким відповідач може володіти і відомості про яке не вноситься до будь-яких реєстрів.

Незадовільний матеріальний стан боржника сам по собі не є безумовною підставою для розстрочки виконання рішення суду.

Отже, суд вважає, що заявником не наведено беззаперечних доказів, які б дозволили суду задовольнити заяву про розстрочення виконання судового рішення. Введення військового стану в Україні та наявність на утриманні дитини не є безумовною підставою для розстрочки виконання рішення суду та не позбавляє можливості боржника виконувати рішення суду.

Також суд вважає, що розстрочення виконання рішення суду у спірному випадку, означало б недотримання розумного та пропорційного балансу інтересів позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс», на користь якого ухвалено рішення суду, а також знівелювало би сутність рішення суду та мету його ухвалення.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Так, згідно з положеннями статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Оцінюючи доводи заяви про розстрочку виконання судового рішення, суд враховує, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги береться не лише реальний стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Доказів того, що з часу постановлення рішення суду відповідач здійснювала погашення кредитної заборгованості, суду не надано, натомість, її представником оскаржено рішення до суду апеляційної інстанції.

Отже, посилання на скрутне матеріальне становище відповідача, враховуючи ступінь її вини у виникненні спору, не є тими виключними обставинами, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим, та не свідчать про винятковість причин невиконання рішення суду, а тому не можуть бути підставою для розстрочки виконання рішення суду.

З огляду на викладене суд не встановив підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Керуючись статями 12, 18, 81, 260, 261, 267, 435 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16.09.2024 у цивільній справі №363/3258/24 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 28.04.2025.

Суддя О.П. Лукач