Справа № 314/239/25
Провадження № 2/314/777/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суду Запорізької області у складі

головуючого судді Швець О.В.

за участю секретаря Павлівської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вільнянськ в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи), цивільну справу №314/239/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, вказуючи, що 01 грудня 2014 року була прийнята на роботу до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на посаду юриста з окладом 4 000,00 грн. та до теперішнього часу працює та належним чином виконує свої посадові обов`язки, зауважень з боку роботодавця щодо її трудових обов`язків не було. Під час проведення внутрішнього аудиту в квітні 2023 року було встановлено, що бухгалтерія невірно відраховувала з заробітної плати позивача податок на доходи фізичних осіб, та щомісячно починаючи з грудня 2014 року та по серпень 2020 року включно вона недоотримувала щомісячно 100,00 грн. В результаті неправомірних дій відповідача загальна сума заборгованості за вищезазначений період становить 6 900,00 грн. Відповідач погодилася з даною заборгованістю, та запевнила у тому, що виплатить її найближчим часом, надала позивачу на її вимогу відповідну довідку про наявність заборгованості із заробітної пати. На час звернення до суду вказана заборгованість не погашена.

Просить суд, стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на її користь недоотриману заробітну плату за період з 01.12.2014 року по 31.08.2020 року в сумі 6 900 гривень 00 копійок.

Ухвалою судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 21.02.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.02.2025 продовжено позивачу встановлений в ухвалі суду від 21.02.2025 строк на усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості із заробітної плати, надавши строк для їх усунення до 03.03.2025.

Ухвалою судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.03.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Призначено у справі судове засідання з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час його проведення, звернулася до суду із заявами про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час його проведення, звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, та визнання позову в повному обсязі.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив так факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до положень ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Трудові правовідносини - це відносини між працівником і роботодавцем, за яких працівник зобов?язується виконувати певну роботу, дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку, а роботодавець повинен своєчасно виплачувати працівникові заробітну плату і створювати належні, безпечні й здорові умови праці.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

У відповідності до ст.ст. 77-80 ЦПК України, в їх системному зв`язку, докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми та на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження доводів позову позивачем надано до суду довідку від 13.01.2025 року, видану ФОП ОСОБА_2 про те, що остання станом на 01.05.2023 дійсно має перед ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 01.12.2014 по 31.08.2020 в сумі 6 900,00 грн.

Суд критично оцінює наданий позивачем доказ, оскільки такий доказ не є належним та достатнім для підтвердження факту перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах, в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Звертаючись до суду із даним позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати, позивач зазначає, що 01 грудня 2014 року була прийнята на роботу до фізичній особі підприємця ОСОБА_2 на посаду юриста з окладом 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, що підтверджено наказом (трудовим договором) від 01 грудня 2014 року № 22, де працює до теперішнього часу.

Доказів на підтвердження зазначених у позові обставин позивачем до суду не надано.

Дій до надання наявних доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, позивачем не вчинено, вмотивоване клопотання про витребування доказів судом у разі неможливості самостійного надання у відповідності із ст. 84 ЦПК України не заявлене.

Для надання особистих пояснень у судове засідання позивач не з`явилася, зазначила у заяві від 16.03.2025 на адресу суду про те, що при винесенні остаточного рішення по даній справі врахувати заяву про визнання даного цивільного позову. Дану справу розглядати без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Не заперечує щодо заочного судового рішення по даній справі.

Відповідачем ОСОБА_2 до суду було надано заяву від 06.03.2025 про визнання цивільного позову, у якій відповідач зазначила про повну згоду з позовними вимогами позивача, просила їх задовольнити в повному обсязі, дану справу просила розглядати без її участі.

Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про те, що факт перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах не знайшов свого підтвердження у ході судового розгляду справи.

Позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які б вказували на існування трудових відносин між сторонами, роботи на посаді юриста у фізичної особи - підприємця відповідача, виконання позивачем трудових функцій, підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку, тощо.

Додана до позову довідка ФОП ОСОБА_2 від 13.01.2025 про розмір заборгованості з заробітної плати перед ОСОБА_1 на переконання суду не може слугувати належним доказом наявності трудових відносин між сторонами.

Поряд з цим вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання відповідачем позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З конструкції наведеної норми процесуального закону слідує, що суд може прийняти визнання відповідачем позову, виключно у випадку якщо таке визнання не суперечить закону або/та не порушує прав інших осіб.

Поряд з цим суд, враховуючи встановлення обставини недоведеність факту існування трудових відносин та укладення трудового договору між сторонами.

Таким чином суд не встановив правових підстав для прийняття визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання суперечить закону.

Таким чином, оскільки факт перебування позивача ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 з 01 грудня 2014 року на посаді юриста з окладом 4 000,00 грн. не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду справи, а відтак і зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі, правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі відсутні.

Недоведеність факту існування трудових відносин та укладення трудового договору між сторонами унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ольга Валеріївна Швець

24.04.2025