судді зі складу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Кропивницького
апеляційного суду Карпенка О. Л.
08 квітня 2025 року м. Кропивницький
справа № 383/728/24
провадження № 22-ц/4809/542/25
08.04.2025 Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Єгорової С. М., Карпенка О. Л., Мурашка С. І. ухвалив постанову у справі № 383/728/24, якою задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасував рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03.12.2024, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задовольнив, визначив місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що місцевий суд необґрунтовано відхилив висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком так, як саме батько, з яким з 2023 року проживає дитина, є небайдужим до її долі, виконує свої батьківські обов`язки. Водночас мати дитина не позбавлена можливості брати активну участь у вихованні, спілкуватися з дитиною.
Я, суддя Карпенко О. Л., не погоджуюся з рішенням суду апеляційної інстанції, а тому, користуючись правом, передбаченим ч. 3 ст. 35 ЦПК України, вважаю за необхідне викласти свою окрему думку.
Суд не навів переконливих аргументів на користь визначення місця проживання дитини з батьком.
На моє переконання, суд дійшов необґрунтованого висновку, що «саме батько не є байдужим до долі та виховання свого сина, цікавиться його життям, піклується про його здоров`я та виховання».
З такого висновку можна зрозуміти, що, на думку суду, ставлення матері долі дитини є іншим.
Однак матеріали справи вказують на те, що відповідач у справі (матір дитини) не є байдужою до дитини. Після розлучення сторін у справі дитина проживала з матір`ю. Передача матір`ю дитини батьку за їх домовленістю на певний час, що пов`язано з тимчасовим виїздом матері за кордон України (за версією позивача на тимчасові заробітки, а за версією відповідача на лікування), не вказує на збайдужіння відповідача до дитини та небажання виконувати свої батьківські обов`язки.
Подальші спроби відповідача повернути дитину, докази чого містяться у справі, вказують про її бажання особисто фізично опікуватися дитиною.
Відсутність у ОСОБА_4 власного житла та її проживання з двома дітьми у батьків на законних підставах (з дозволу власника житлового будинку) не ставить під ризик житлові права малолітнього ОСОБА_5 .
Відповідач має статус безробітного, але шукає роботу, має тимчасові заробітки, що визнається позивачем.
Вважаю, що умови проживання дитини у матері не є явно неналежними.
Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що позивач проходить військову службу у ЗСУ у період воєнного стану в Україні, може бути відряджений для виконання завдань в іншу місцевість, що може перешкодити йому у здійсненні особистої опіки над дитиною, а особливо з урахуванням віку малолітнього ОСОБА_6 , якому на час ухвалення рішення суду першої інстанції не виповнилося чотирьох років.
Суд апеляційної інстанції також не дав оцінки можливого впливу на дитину тієї обставини, що позивач створив нову сім`ю у якій у нього народилася ще одна дитина, ба більше, виховуються троє старших дітей його дружини.
Таким чином у сім`ї позивача виховуються п`ятеро дітей, троє з яких не мають родинних зав`язків з малолітнім ОСОБА_7 . Їх стосунки ніким не досліджувалися, як і ставлення нової дружини позивача до його дитини від іншого шлюбу.
За таких обставин висновок апеляційного суду про те, що визначення місця проживання ОСОБА_5 з батьком відповідає найкращим інтересам дитини вважаю недостатньо обґрунтованим, що впливає на рішення суду.
Свою окрему думку я висловив під час ухвалення постанови суду від 08.04.2025, а склав після ознайомлення з повним мотивованим текстом постанови.
Суддя Олександр КАРПЕНКО