Номер провадження 2/725/2490/24
03.04.2025 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:
головуючого судді Стоцька Л. А.
при секретарі судових засідань-Соболевській А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про визнання права власності,-
Представник позивача звернувся до суду до відповідача із вищевказаним позовом.
Зазначене рішення було залишено без змін на підставі Ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 6 квітня 2011 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 липня 2011 року.
Натомість зазначеними вище рішеннями судів не була визначена юридична доля земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 і на якій розташований поділений судом будинок.
Відповідно до Витягу з рішення Чернівецької міської ради від 31.03.2005 року №714, міська рада вирішила затвердити матеріали інвентаризації земельних ділянок, передати фізичним особам земельні ділянки безоплатно у власність та надати в оренду (додаток 1). В Додатку №1 до рішення 31 сесії міської ради IV скликання від 31.03.2005 року №714 «Список фізичних осіб, яким затверджуються матеріали інвентаризації земель, передаються земельні ділянки безоплатно у власність та надаються в оренду» зазначено, що ОСОБА_4 (ідент. код НОМЕР_1 ) отримав земельну ділянку, загальною площею 0,0713 га за адресою АДРЕСА_3 , з них 0,0516 у власність та 0,0075 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд та 0,0122 га для ведення індивідуального садівництва. Підставою передачі земельної ділянки у власність зазначено Рішення МВК від 14.11.1953 року №1205, договір купівлі-продажу від 20.03.1996 року №1 ДС-156, договір купівлі-продажу від 06.07.1989 року №1-938.
Для отримання більш детальної інформації по спірній земельній ділянці, 3.04.2023 року адвокат Никифорак В.М. звернувся із адвокатським запитом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.
З наведеного випливає, що її колишній чоловік ОСОБА_4 , 09.12.2022 року відчужив належну йому частку, а саме 51/100, у житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на користь відповідачки - ОСОБА_3 , на підставі договору дарування нерухомого майна, серія та номер: 1226, виданий 09.12.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Гандабура Галиною Петрівною.
Натомість відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок, іншу будівлю або споруду), право власності на земельну ділянку, на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт.
Зокрема, в матеріалах спадкової справи №44/2024, відкритої приватним нотаріусом Савчук В.Г. містяться наступні докази, копії яких додаються до позовної заяви:
- Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №77643342 від 12.07.2024 року;
- Заява гр. ОСОБА_3 про прийняття спадщини від 2 жовтня 2024 року;
- Заповіт ОСОБА_4 від 4 листопада 2022 року;
- Заява гр. ОСОБА_3 про прийняття спадщини від 30 жовтня 2024 року;
- Витяг з Державного реєстру речових прав від 24.10.2024 року за №400690391;
- Державний акт про право власності на земельну ділянку від 13 червня 2005 року, Серія ЯБ №195866;
- Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.10.2024 року за №401616009;
- Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.10.2024 року за №78954972;
- Витяг з Державного реєстру речових прав від 30.10.2024 року за №401620944.
Просила визнати за нею право власності на 49/100 частки земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідачем відзиву на позов не подано.
В судове засідання представник позивача наддав заяву, в якій просив справу слухати за їх відсутності, вимоги позову просив задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку, про що у справі є належні докази, про причини неявки не повідомила.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, які підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків.
Зазначене рішення було залишено без змін на підставі Ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 6 квітня 2011 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 липня 2011 року (а.с.15-22).
Відповідно до Витягу з рішення Чернівецької міської ради від 31.03.2005 року №714, міська рада вирішила затвердити матеріали інвентаризації земельних ділянок, передати фізичним особам земельні ділянки безоплатно у власність та надати в оренду (додаток 1). В Додатку №1 до рішення 31 сесії міської ради IV скликання від 31.03.2005 року №714 «Список фізичних осіб, яким затверджуються матеріали інвентаризації земель, передаються земельні ділянки безоплатно у власність та надаються в оренду» зазначено, що ОСОБА_4 (ідент. код НОМЕР_1 ) отримав земельну ділянку, загальною площею 0,0713 га за адресою АДРЕСА_3 , з них 0,0516 у власність та 0,0075 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд та 0,0122 га для ведення індивідуального садівництва. Підставою передачі земельної ділянки у власність зазначено Рішення МВК від 14.11.1953 року №1205, договір купівлі-продажу від 20.03.1996 року №1 ДС-156, договір купівлі-продажу від 06.07.1989 року №1-938 (а.с.23-24).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її колишній чоловік ОСОБА_4 (а.с.35).
Зокрема, в матеріалах спадкової справи №44/2024, відкритої приватним нотаріусом Савчук В.Г. містяться наступні докази, копії яких додаються до позовної заяви:
- Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №77643342 від 12.07.2024 року;
- Заява гр. ОСОБА_3 про прийняття спадщини від 2 жовтня 2024 року;
- Заповіт ОСОБА_4 від 4 листопада 2022 року;
- Заява гр. ОСОБА_3 про прийняття спадщини від 30 жовтня 2024 року;
- Витяг з Державного реєстру речових прав від 24.10.2024 року за №400690391;
- Державний акт про право власності на земельну ділянку від 13 червня 2005 року, Серія ЯБ №195866;
- Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.10.2024 року за №401616009;
- Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.10.2024 року за №78954972;
- Витяг з Державного реєстру речових прав від 30.10.2024 року за №401620944 (а.с.39-61).
Приписами ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, де, зокрема, зазначено: «У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувану (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі».
Згідно з положеннями ч.І ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року «багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) Велика Палата Верховного Суду роз`яснила наступне.
Згідно з підпунктом «г» пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті ЗО ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року №997-У і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України № 1702-VI від 05 листопада 2009 року.
У постанові Верховного Суду України від 13.04.2016р. у справі № 6-253цс16 Судова палата у цивільних справах, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні статті 120 ЗК України, дійшла висновку, що норми статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України закріплюють «загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормами статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому землевласнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості».
За таких обставин, з моменту набуття права власності на нерухоме майно, новий власник такого майна стає власником або користувачем земельної ділянки, на якій знаходиться будівля.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Керуючись ст, ст. 23,55,114,,200,247,258-259.264-265,319,354 ЦПК України,суд-
Позов ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про визнання права власності - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданною протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька