№ 2/183/697/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2025 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Аніськової А.В.,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
представника позивача ОСОБА_3 ,
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила позбавити останнього батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з 07.03.2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малоітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Відне Московської області, який мешкає разом з нею в якості внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 .
24.06.2019 року шлюб між сторонами був розірваний рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області. Згідно судового наказу № 425/1158/19 виданого 19.04.2019 року Рубіжанським міським судом Луганської області, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 , були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно.
Згідно довідки про неотримання аліментів, виданої ОСОБА_1 , ВП № НОМЕР_4, вона дійсно не отримувала аліменти у період з 01.02.2022 року до 01.08.2022 року, згідно виконавчого листа № 425/1158/19 виданого 19.04.2019 Рубіжанським міським судом Луганської області.
Позивач запевняє, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 переїхав на постійне місце мешкання в Російську Федерацію та з 2019 року ні з нею, ні з сином не спілкується, життям дитини це цікавиться, не телефонує, не приймає участь у вихованні дитини. На сьогоднішній день дитина не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів.
Вищевказані факти свідчать про систематичне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, що виражається в відсутності турботи про дитину, відсутності матеріального її забезпечення, виховання, надання медичного догляду та задоволення життєво важливих потреб. Все вищезазначене свідчить про те, що відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023 року цивільну справу передано за підсудністю до Новомосковського міськрайнного суду Дніпропетровської області (а.с.40-41).
Ухвалою Новомосковського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 51).
Ухвалою суду від 27 січня 2025 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 141).
Позиція сторін в судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та надала детальні пояснення по суті позову. Вважає, що батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до їх спільного сина. Відповідач систематично не сплачує аліменти на дитину, має велику заборгованість, не цікавиться життям та здоров`ям сина, і тому така поведінка є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками. Позивач наполягала на позбавленні відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 . 04.04.2025 ОСОБА_1 надала суду заяву про подальший розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав, наполягав на з`ясуванні думки дитини в судовому засіданні. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини. Не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився.
У відповідності до приписів частин 6, 10 статті 187 ЦПК України суд звернувся до Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.
За наявними даними ДМС України, місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
Суд, беручи до уваги, що м. Сєвєродонецьк Луганської області входить до Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України від 22.12.2022 року № 309. Тому подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України".
Відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання.
З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явилась, її неявка не перешкоджає розгляду справи. Звернулась до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування, акту обстеження умов проживання дитини, а також просила прийняти рішення в інтересах дитини, в межах чинного законодавства України.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Фактичні обставини справи.
З 07.03.2015 року ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 .
Згідно наданого позивачем свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини являється ОСОБА_2 . Свідоцтво серії НОМЕР_1 , видане 26.09.2015 Ленінським управлінням ЗАГС Головного управління ЗАЦС Московської області, переклад з російської мови на українську мову додається (а.с. 8-9).
Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 24.06.2019 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 10).

29.05.2019 старшим державним виконавцем Сєвєродонецького МВДВС ГТУЮ у Луганській області у межах ВП № НОМЕР_4 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі судового наказу № 425/1158/19 виданого 19.04.2019 Рубіжанським міським судом Луганської області, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 , були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, починаючи з 03.04.2019, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-13).

Згідно довідки виданої 24.04.2023 № 1092/2312-31 Сєвєродонецьким ВДВС у Сєвєродонецькому районі Луганської області, на підставі даних Автоматизованої системи виконавчого провадження № НОМЕР_4 після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_2 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 25.10.2019 за період з 01.05.2019 по 01.10.2019 складає в сумі 10460,25 грн. А також надано розрахунок з 01.10.2019 по 24.04.2023 у розмірі 122 610,95 грн., що в загальному розмірі становить 133 071,20 грн. (а.с.25-26).

Також в якості доказу суду надані інші довідки, видані Сєвєродонецьким МВДВС, які підтверджують наявність заборгованості зі сплати аліментів за ВП № НОМЕР_4 (а.с. 27-28).

Станом на момент розгляду справи в суді, відповідачем не було надано жодних доказів погашення зазначеної заборгованості.

Матеріали справи містять витяги з довідок ВПО на ім`я позивачки ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_4 , де зазначено фактичне місце проживання/перебування останніх АДРЕСА_1 (а.с. 22-23).

Представником Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради Воднєвою Н.В. надано суду акт обстеження умов проживання дитини за вищевказаною адресою, де зазначено, що для дитини створені належні умови для відпочинку, розвитку та навчання, забезпечений одягом та взуттям за віком, шкільним приладдям, особисті речі в наявності. За вищевказаною адресою малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її чоловіком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батько дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зі слів матері з дитиною зв`язок не підтримує, фінансово не забезпечує (а.с.130-131).

Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу позбавлення батьківських прав, врегульовані наступними нормами закону, а саме.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він):

- не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

- ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини;

- жорстоко поводяться з дитиною;

- є хронічними алкоголіками або наркоманами;

- вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

- засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що від виконання обов`язків з виховання дитини, визначених ст. 150 СК України, відповідач свідомо ухиляється. Дитина росте без батьківського піклування, моральної та матеріальної забезпеченості.

Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові.

Відповідно до висновку Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради вважає, що не можливо надати обґрунтований висновок у зв`язку з відсутністю відповідних документів. А саме розглянувши документи, долучені до позовної заяви ОСОБА_1 , орган опіки та піклування вважає, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують свідоме ухилення батьком ОСОБА_2 , від виконання своїх батьківських обов`язків. Заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини не може бути підставою для позбавлення батьківських прав (а.с. 122-129).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду наголосила, що передбачена ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України обов`язковість висновку органу та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися, у разі якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними доказами.

Тому беручи до уваги письмові докази, наявні у матеріалах справи, що свідчать про безучасність батька у житті власної дитини, його систематичне ухилення від сплати аліментів, а також пояснення матері надані нею у судовому засіданні, суд вважає, що вказаний висновок, є таким що не підлягає взяттю до уваги при постановлені судового рішення.

Тлумачення частини шостої статті 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо.

Отже, висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову або для відмови в задоволенні позову про позбавлення одного з батьків батьківських прав.

Однак суд вважає зазначені висновки комісії безпідставними, такими, що не узгоджуються з іншими матеріалами справи, батько протягом тривалого часу не спілкується з сином, не приймає участі у його вихованні, не дбає про його потреби, не дає тої любові, якої потребує дитина, не піклується про його фізичний та психологічний розвиток, не цікавиться станом його здоров`я.

Суд також враховує ту обставину, що ОСОБА_2 був повідомлений про наявність у провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області провадження стосовно доцільності позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина, між тим зацікавленості відповідач до позову не виявив, у судове засідання не з`явився, заперечень чи клопотань не надав.

Матеріали справи містять належні докази винних дій щодо дитини, які необхідні для позбавлення батьківських прав батька, а саме заборгованість по аліментам станом на 24.04.2023 становить 133 071,20 гривень, яка допущена відповідачем в період з 01.05.2019 року по 24.04.2023 року (а.с. 25-26) та свідчить про умисне ухилення батька від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини, і лише той факт, що діяльність компетентних органів наразі, в зв`язку з тимчасовою окупацією частини України, обмежена у можливостях притягнення особи до кримінальної відповідальності, не обмежує позивача у доведенні факту винних та свідомих дій відповідача.

Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає його законним інтересам.

Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 150, 155, 164-166 СК України, ст.ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268, 273,280 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

Третя особа - Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, , місцезнаходження: вул. 20-річчя Перемоги, 51, м. Дніпро, 49127.

Суддя Сорока О.В.