КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року місто Київ.

Справа №361/7256/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5304/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Соколової В.В., Поліщук Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2024 року (ухвалене у складі судді Бражник Н.М., дата складення повного тексту рішення відсутня)

у справі за позовом Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що є надавачем послуг постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем.

Відповідачі є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно споживачами зазначених послуг, проте вони не в повному обсязі здійснювали оплату отриманих послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

У добровільному порядку відповідачі заборгованість за комунальні послуги не сплачують, а тому підприємство змушене звернутися до суду за захистом його прав та інтересів.

Крім того, зазначали, що у зв`язку з розглядом справи понесли судові витрати на суму 3 071 грн, з яких 3 028 грн оплата судового збору, 43 грн оплата довідки з державних реєстрів.

На підставі викладеного, позивач КП «Броваритепловодоенергія» просили суд стягнути з відповідачів заборгованість:

- за послуги з постачання теплової енергії (о/р НОМЕР_1 ) з 01 березня 2022 року до 01 липня 2024 року в сумі 21 983,60 грн, а саме з: ОСОБА_1 - 10 991,80 грн (2/4 суми боргу), ОСОБА_2 - 5 495,90 грн (1/4 суми боргу), ОСОБА_3 - 5 495,90 грн (1/4 суми боргу);

- за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (о/р НОМЕР_2 ) з 01 грудня 2023 року до 01 липня 2024 року в сумі 2 897,55 грн, а саме з: ОСОБА_1 - 1 448,78 грн (2/4 суми боргу), ОСОБА_2 - 724,39 грн (1/4 суми боргу), ОСОБА_3 - 724,39 грн (1/4 суми боргу).

- за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем (о/р НОМЕР_1 ) з 01 лютого 2022 року до 01 липня 2024 року в сумі 1 853,15 грн, а саме з: ОСОБА_1 - 926,58 грн (2/4 суми боргу), ОСОБА_2 - 463,29 грн (1/4 суми боргу), ОСОБА_3 - 463,29 грн (1/4 суми боргу).

Вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто на користь КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» заборгованість:

1.За послуги з постачання теплової енергії о/р НОМЕР_1 з 01 березня 2022 року до 01 липня 2024 року в сумі - 13 279 грн, а саме з:

ОСОБА_1 2/4 суми боргу - 6 639 (шість тисяч шістсот тридцять дев`ять) гривень 50 коп.

ОСОБА_2 1/4 суми боргу - 3 319 (три тисячі триста дев`ятнадцять) гривень 75 коп.

ОСОБА_3 1/4 суми боргу - 3 319 (три тисячі триста дев`ятнадцять) гривень 75 коп.

кошти перерахувати на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 в АТ «ОЩАДБАНК».

2. За послуги з централізованого водопостачання та водовідведення о/р НОМЕР_4 за період з 01 грудня 2023 року до 01 липня 2024 року у сумі 2 897,55 грн, а саме з:

ОСОБА_1 2/4 суми боргу - 1 448 (одна тисяча чотириста сорок вісім) гривень 78 коп.

ОСОБА_2 1/4 суми боргу - 724 (сімсот двадцять чотири) гривні 39 коп.

ОСОБА_3 1/4 суми боргу - 724 (сімсот двадцять чотири) гривні 39 коп.

кошти перерахувати на розрахунковий рахунок НОМЕР_5 в АТ «УКРСИББАНК».

3. За послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем о/р НОМЕР_1 , за період з 01 лютого 2022 року до 01 липня 2024 року в сумі 1 594,95 грн, а саме з:

ОСОБА_1 2/4 суми боргу - 797 (сімсот дев`яносто сім) гривень 47 коп.

ОСОБА_2 1/4 суми боргу - 398 (триста дев`яносто вісім) гривень 74 коп.

ОСОБА_3 1/4 суми боргу - 398 (триста дев`яносто вісім) гривень 74 коп.

кошти перерахувати на розрахунковий рахунок НОМЕР_6 в АТ« УКРСИББАНК».

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія понесені судові витрати у розмірі 3 068 грн, в рівних частках по 1 022 (одна тисяча двадцять дві) гривні 67 коп з кожної на розрахунковий рахунок НОМЕР_7 в АТ «ОЩАДБАНК».

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2024 року і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що розрахунок боргу позивача не може вважатися відповідним доказом, оскільки не підтверджений жодним бухгалтерським документом - актами.

Вказують, що строк подачі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву не пропущений, а розгляд справи без врахування думки відповідачів, є таким, що порушує процесуальні права відповідачів, як учасникіа процесу.

Стверджують, що позовна заява від 26 липня 2024 року подана Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія», який є не належним позивачем, без жодних доказів вимог позивача. До заяви не надані документальне підтвердження повноважень директора Голубовського Г.П. на вчинення усіх процесуальних дій від імені КП БМР Київської області «Броваритепловодоенергія», зокрема, права підпису, а також відсутні повноваження представника.

Вважають, що оскаржуване рішення є незаконним, необ?єктивним, необґрунтованим, оскільки мало місце неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції про задоволення позову, з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія», заперечувало проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, об`єктивним та обгрунтованим, постановленим без порушення норм процесуального та матеріального права. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

10 квітня 2025 року до Київського апеляційного надійшла відповідповідь на відзив від відповідачів в якій заперечували проти доводів відзиву позивача та просили скасувати оскаржуване рішення і відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, та відповіді на відзив колегія суддів доходить висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі вимог ст.ст.66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги/водопостачання, газ, та інші послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний правовий висновок є незмінним.

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Аналогічний правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №761/48615/18-ц.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 ЦК України).

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача).

Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом.

У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Судом встановлено, що між сторонами склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

КП «Броваритепловодоенергія» є надавачем послуг постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відповідно до рішень Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 11 січня 2011 року № 8 та від 24 листопада 2020 року № 877, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем відповідно до рішень Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 01 березня 2013 року № 94 та від 23 січня 2018 року № 56.

Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04 липня 2024 року № 385571762 квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 - 1/4 частка власності, ОСОБА_1 - 2/4 частки власності, ОСОБА_5 - 1/4 частка власності.

Відповідачі не укладали з позивачем договорів про надання житлово-комунальних послуг.

У встановленому законом порядку відповідачі не відмовлялись від надання послуг позивачем, тому останній проводить щомісячне нарахування за надані послуги відповідно до затверджених тарифів.

КП «Броваритепловодоенергія» надані розрахунки суми боргу за послуги за адресою: АДРЕСА_1 за послуги з постачання теплової енергії з 01 березня 2022 року до 01 липня 2024 року на суму 21 983,60 грн, за послугу з централізованого водопостачання та водовідведення з 01 грудня 2023 року до 01 липня 2024 року на суму 2 897,55 грн, за послугу обслуговування внутрішньобудинкових систем з 01 лютого 2022 року до 01 липня 2024 року на суму 1 853,15 грн.

Так, із розрахунку суми боргу за послуги постачання теплової енергії, о/р НОМЕР_1 , за період з 01 березня 2022 року до 01 липня 2024 року, вбачається, що нарахування проводились із 01 жовтня 2021 року до 01 червня 2024 року.

Перевіривши розрахунок суми боргу за послуги постачання теплової енергії, суд встановив, що за період з 01 березня 2022 року до 01 липня 2024 року сума заборгованості становить - 23 298 грн, з них нарахування - 22 593,96 грн та абонентська плата -704,04 грн; за спірний період здійснювалась оплата у квітні 2023 року на суму - 5 540 грн та у травні 2024 року - 4 479 грн, тобто на загальну суму 10 019 грн; у грудні 2022 року проводився перерахунок в сторону зменшення на суму 368,76 грн.

Отже, за період з 01 березня 2022 року до 01 липня 2024 року КП «Броваритепловодоенергія» підтверджена заборгованість за послуги з постачання теплової енергії становить 13 279 (23 298 - 10 019) грн.

Із розрахунку за послугу централізованого водопостачання та водовідведення, о/р НОМЕР_4 за період з 01 грудня 2023 року до 01 липня 2024 року, встановлено, що нарахування проводились із 01 березня 2011 року до 01 червня 2024 року.

Перевіривши розрахунок суми боргу за послугу з централізованого водопостачання та водовідведення, суд встановив, що за період з 01 грудня 2023 року до 01 липня 2024 року сума заборгованості становить - 4 131,55 грн, з них нарахування - 3 965,37 грн та абонентська плата - 166,18 грн; за спірний період здійснювалась оплата у грудні 2023 року на суму - 272,43 грн; у травні 2024 року проводився перерахунок на суму - 3 299,43 грн.

Враховуючи наведені розрахунки, суд дійшов висновку проте, що КП «Броваритепловодоенергія» за період з 01 грудня 2023 року до 01 липня 2024 року підтверджений розмір заборгованості на суму 2 897,55 грн боргу за послугу з централізованого водопостачання та водовідведення.

Із розрахунку за послугу обслуговування внутрішньобудинкових систем, о/р НОМЕР_1 , за період з 01 лютого 2022 року до 01 липня 2024 року, встановлено, що нарахування проводились із 01 жовтня 2021 року до 01 червня 2024 року.

Перевіривши розрахунок суми боргу за послугу обслуговування внутрішньобудинкових систем, суд встановив, що за період з 01 лютого 2022 року до 01 червня 2024 року, сума заборгованості становить - 1 871,95грн (нараховано); за спірний період здійснювалась оплата у березні 2022 року на суму - 144 грн; та у квітні 2023 року на суму 133 грн, тобто на загальну суму 277 грн.

Отже, за період з 01 лютого 2022 року до 01 липня 2024 року КП «Броваритепловодоенергія» підтверджена заборгованість за послугу обслуговування внутрішньобудинкових систем становить 1 594,95 (1 871,95 -277) грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі не надали суду доказів ненадання їм послуг або надання послуг неналежної якості послуг з постачання теплової енергії з 01 березня 2022 року до 01 липня 2024 року, послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з 01 грудня 2023 року до 01 липня 2024 року, послуг обслуговування внутрішньобудинкових систем з 01 лютого 2022 року до 01 липня 2024 року, а також доказів щодо сплати заборгованості за цей період у добровільному порядку.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини, які суд вважав встановленими є доведеними.

Вирішуючи даний спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що за період з 01 березня 2022 року до 01 липня 2024 року підтверджена заборгованість відповідачів за послуги з постачання теплової енергії на суму - 13 279 грн, за період з 01 грудня 2023 року до 01 липня 2024 року за послугу з централізованого водопостачання та водовідведення на суму - 2 897,55 грн, за період з 01 лютого 2022 року до 01 липня 2024 року за послугу обслуговування внутрішньобудинкових систем на суму - 1 594,95 грн. і, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як вони відповідають встановленим обставинам та вимогам Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З огляду на ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачами, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачів, а останні отримують та користуються даними послугами та відповідно зобов`язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За загальним правилом, власність зобов`язує власника, в тому числі утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.4 ст. 319, ст. 322 ЦК України).

Відповідно до ст. 10 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

З огляду на ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги відповідно до законодавства і умов укладених договорів, при цьому з огляду на п. 5 ч. 2ст. 7 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку, зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З огляду на положення Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а уразі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Статтею 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» встановлено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити надані їм житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скаги, що строк на подачу відзиву визначений в ухвалі Броварського міськрайонного суду Київської області про відкриття провадження від 22 серпня 2024 року ОСОБА_1 , пропущений не був.

Проте, вказане порушення процесуального права не вплинуло на правильність висновків суду по суті спірних правовідносин.

Заперечення на позов, як і апеляційна скарга не містять належних доказів не надання позивачем тих послуг, за надання яких суд першої інстанції стягнув заборгованість, або доказів неякісного надання таких послуг. Так, суду не надано відповідних актів не надання послуг(надання неякійсних послуг) за період стягнення заборгованості, складених мешканцями будинку та представниками позивача.

Посилаючись в скарзі на те, що позивач не довів, що надавав якісні послуги, відповідач доказів не виконання чи не належного виконання своїх зобов`язань обслуговуючою організацією суду не подав.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява від 26.07.2924 року подана та підписана директором Голубовським Г.П., повноваження якого не були підтверджені з огляду на таке:

Стаття 275 ЦПК України містить вичерпний перелік вимог до позовної заяви, і як вбачається з матеріалів справи позовна заява була подана з урахуванням вимог вказаної статті.

Позовна заява підписана директором КП «Броваритепловодоенергія», на підтвердження його повноважень до позовної заяви в додатках було подано копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, де ОСОБА_6 вказаний як директор підприємства.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов подано не належним позивачем також безпідставні.

Як вбачається з матеріалів справи, проектним рішенням при будівництві будинку передбачено саме централізоване теплопостачання, водопостачання, водовідведення та приєднання до комунальних мереж (вуличних магістральних), балансоутримувачем яких є КП «Броваритепловодоенергія».

Рішеннями виконавчого комітету Броварської міської ради від 11.01.2011 № 8 та №877 від 24.11.2020 (зі змінами) підприємство визначено виконавцем комунальних послуг в будинок 1-А по вул. Олімпійській в м. Бровари. Тобто, органом місцевого самоврядування підтверджено приєднання будинку до комунальних мереж теплопостачання, що перебувають на балансі підприємства.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що позивач разом із позовною заявою, надав суду всі необхідні докази для підтвердження своїх вимог до відповідачів.

Київський апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність повноважень представника Позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, після подачі позовної заяви до суду представником позивача через зареєстрований електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС було подано заяву про вступ у справу як представника, разом з довіреністю, яка підтверджує повноваження (ст. 58, 50, 62, 64 ЦПК України).

Отже, представник Позивача підтвердив свої повноваження, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, а суд прийняв позовну заяву до розгляду, визнавши подання заяви через ССІТС як достатній спосіб підтвердження повноважень представника.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про не підтвердження розрахунку заборгованості бухгалтерськими документами, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 81 ПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач на підтвердження своїх вимог надав розрахунок заборгованості, який містить деталізовану інформацію про нарахування, сплату та залишок боргу відповідача.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги чи заперечення учасників справи. Розрахунок заборгованості є саме таким доказом, оскільки він містить об?єктивну інформацію, сформовану на основі бухгалтерського обліку та договірних відносин.

Розрахунок боргу є офіційним документом, який відображає фінансові взаємовідносини між позивачем (надавачем послуг) та відповідачем (споживачем) та є обгрунтованим доказом, що використовується в судовій практиці.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 19.08.2019 справа № 758/2025/18, від 10.04.2023 справа № 461/3302/22.

Суд першої інстанції перевірив вказаний розрахунок, та обгрунтовано задовольнив позовні вимоги частково, навівши в рішенні відповідні обгрунтування для часткового задоволення позову.

Відхиляються також доводи про відсутність у позивача цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 91 Цивільного кодексу України, юридична особа має цивільну правоздатність здатність мати права та обов?язки) та цивільну дієздатність (здатність набувати цивільних прав і виконувати обов?язки).

Позивач зареєстрований як юридична особа у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», що підтверджує її правовий статус.

Позивач є належною стороною у справі, КП «Броваритепловодоенергія» визначено виконавцем послуг у будинку АДРЕСА_2 , в якому знаходиться 110 квартира, що надає йому право звертатися до суду з приводу виконання договірних або законодавчих зобов?язань.

Колегія суддів зауважує, що відповідачами не доведено відсутності правоздатності чи ліквідації як юридичної особи позивача, а висновки грунтуються лише на припущеннях.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно не надання до суду, як доказів, актів про встановлення лічильників та їх повірку, даних показників лічильників, акти показників лічильників, оскільки не надання таких доказів до суду першої інстанції, не доводить, що позивач у спірний період не надавав послуги з централізованого теплопостачання, водопостачання та водовідведення.

Відповідачі не довели, що до спірного будинку, а відповідно і до квартири відповідачів не поступала теплова енергія не було забезпечення водою, а також що не обслуговувались, внутрішньо-будинкові мережі через які такі послуги надавались. Також відповідачі не довели, що їм такі послуги надавались іншими юридичними особами та були напряму оплачені іншим надавачам послуг.

Доводи про те, що позивач під час КОВІД-19 безпідставно підвищив тариф, колегія судддів відхиляє, так як вони є недоведеними, а суд частково задовольнив вимоги з застосуванням діючих та обгрунтованих тарифів за спірний період.

Не надання суду доказів підготовки будинку до опалювального сезону та обстеження систем опалення, колегія відхиляє, поскільки відсутність таких доказів не доводить, що будинок у спірний період не був готовий до зимого періоду та не опалювався.

Доводи про безпідставне нарахування плати за послугу з водопостачання без врахування акту від 22 травня 2024 року за кількістю зареєстрованих осіб, які в квартирі не проживали, суд відхиляє, так як в спірний період боргу входить період до складання такого акту, а крім того суд частково задовольнив вимоги, а не в повному обсязі, а відповідачами не була оформлена відсутність не проживаючих осіб в установленому порядку.

Доводи апеляційної скарги про неврахування висновків Верховного Суду, висловлених у справах № 6-2951 цс15, 642/2858/16, а також у постанові Великої Палати від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17, відповідно до яких споживач має право вчасно отримувати послуги належної якості на договірних засадах, колегія суддів відхиляє, так як за обставинами даної справи не встановлено факт не отримання відповідачами послуг, або надання неякісних послуг, за період, що стягнута заборгованість.

Доводи про те, що суд безпідставно розглянув справу у спрощеному провадженні, не врахувавши заперечення щодо цього відповідачів, колегія суддів відхиляє, оскільки з урахуванням ціни позову, суд мав повноваження на розгляд даної справи в спрощеному провадженні.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову, оскільки матеріали справи містять докази про те, що відповідачі не своєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату за послуги, які отримані за житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2022 року до 01 липня 2024 року підтверджена заборгованість за послуги з постачання теплової енергії на суму - 13 279 грн, за період з 01 грудня 2023 року до 01 липня 2024 року за послугу з централізованого водопостачання та водовідведення на суму - 2 897,55 грн, за період з 01 лютого 2022 року до 01 липня 2024 року за послугу обслуговування внутрішньобудинкових систем на суму - 1 594,95 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

При цьому, враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції не було ухвалено судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то колегія суддів не вбачає підстав для покладення на позивача понесених відповідачами судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа

Судді

В.В. Соколова

Н.П. Поліщук