Номер провадження: 22-ц/813/4153/25
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку,

В С Т А Н О В И В:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

До Київського районного суду м. Одеси 29.10.2024 надійшла позовна заява, яка подана в інтересах ОСОБА_2 її представником ОСОБА_3 , про стягнення на її користь з ОСОБА_1 аліментів до досягнення спільної дітною трирічного віку.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

04 грудня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив про заперечення проти задоволення позову у зв`язку із неможливістю надавати матеріальну допомогу внаслідок наявності на утриманні ОСОБА_1 дітей та непрацездатної матері.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно з 29.10.2024 року (дня подачі позовної заяви) і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1) - Київським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ за заявою ОСОБА_2 по справі №947/34325/24 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , « ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття, тобто з 24.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- відповідно до судового наказу по справі №947/34689/24, виданого Київським районним судом м. Одеси, ОСОБА_1 сплачує аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно на дитину від першого шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим «05» березня 2011 року. Від першого шлюбу Позивач має дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) «15» серпня 2024 року;

Враховуючи вищевказане, з Відповідача сумарно стягується 50% частки заробітку (доходу) на аліменти на двох дітей, що з огляду на доходи з урахуванням премії за перебування у зоні бойових дій, становить суму 51 260 грн, тобто Позивач отримує щомісячно 25 630 грн аліментів на утримання дитини.

2) з 27 березня 2022 року солдата ОСОБА_1 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_4 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_6 », ІНФОРМАЦІЯ_7 на посаду КУЛЕМЕТНИК СТРІЛЕЦЬКОГО ВІДДІЛЕННЯ СТРІЛЕЦЬКОГО ВЗВОДУ СТРІЛЕЦЬКОЇ РОТИ, ВОС-101627А, що підтверджується Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 №4 від 27.03.2022 року. Суд першої інстанції не звернув увагу на погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 . Необхідно зазначити, що частина довідок були видані міськими лікарнями та поліклініками, а не військовими госпіталями. На жаль, ОСОБА_1 не має можливості надати квитанції про оплату послуг лікарів в межах міських лікарень для цивільного населення, проте просимо суд врахувати, що вищевказані довідки підтверджують погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 .

3) у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває справа №947/37690/24 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків за позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_1 . Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2024 року, що додається до апеляційної скарги, прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі №947/37690/24.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 13, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 24 квітня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 14 січня 2023 року між ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Одеса) за актовим записом №40. Що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 .

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась дитина ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) 12 жовтня 2023 року.

За заявою ОСОБА_2 Київським районним судом м. Одеси 28.10.2024 у справі №947/34325/24 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) , але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 24.10.2024 до 03.10.2041.

Крім того згідно з судового наказу від 30.10.2024, винесеним Київським районним судом м. Одеси у справі №947/34689/24, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.10.2024 і до 22.06.2029.

З 27 березня 2022 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 .

Правовідносини пов`язані із обов`язками подружжя по утриманню врегульовані Сімейним кодексом України (далі СК - України ).

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно з статті 84 СК України право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини: ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача.

З наданих стороною відповідача запереченнях фактично мається обґрунтування наявності у відповідача зобов`язань щодо утримання неповнолітніх дітей від різних шлюбів але відсутнє будь-яка обґрунтування та доказів що при наявності таких зобов`язань матеріальний стан відповідача не дозволяє йому надавати утримання його дружині.

Посилання на наявність на утриманні відповідача ще і хворої літньої матері не доведено належними та допустимими доказами, так як сам факт хвороб матері і витрат на лікування без доведеності наявності саме встановленого рішенням суду або іншої установою обов`язку по утриманню матері не дає суду можливість вважати вказані обставини доведеними.

Так само і наявність виявлених у відповідача захворювань, без доведеності вартості оплат за лікування та відсутності додаткових виплат на лікування (внаслідок отриманих пошкоджень при здійсненні військового обов`язку) , не дає змогу вважати доведеними відсутність можливості чоловіка виконувати обов`язку щодо утримання дружини яка проживає разом із дитиною яка не досягла трьох років.

Крім того, посилання у відзиві на факт стягнення із батька аліментів на дитину як доведеність достатності матеріальної допомоги матері дитини не маже прийматись судом так як утримання малолітньої дитини та утримання дружини яка проживає із дитиною є різними обов`язками утримання дитини це обов`язок батьків а утримання дружини обов`язок чоловіка, навіть коли вказані обов`язки покладаються на одну людину.

Враховуючи викладене суд доходить висновку що позовні вимоги є доведеними а надані стороною відповідача докази не спростовують а ні факту необхідності утримання чоловіком дружини а ні факту неможливості надавати таке утримання у розмірі заявленим у позові а тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Водночас колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про можливість відповідача сплачувати аліменти на користь позивачки на її утримання у вказаному вище розмірі до досягнення малолітньою дитиною сторін трьох років, з огляду на таке.

Апеляційним судом встановлено, що судовим наказом Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2024 року у справі №947/34325/24 стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто з 24.10.2024 року, та до досягнення, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також судовим наказом Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.10.2024 року і до досягнення дитиною ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави, судовий збір у розмірі 302 гривень 80 копійок.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч. 1 ст. 27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Тож, з урахуванням наведених вище положень міжнародного закону, що є складовою національного законодавства, безумовний обов`язок відповідача стосовно надання ним належного утримання передусім двох малолітніх дітей, який встановлено судовими рішеннями, визначає істотне обмеження можливості надання ним утримання дружині, з якою проживає дитина, оскільки саме можливість надання матеріальної допомоги, відповідно до положень ст. 84 СК України, є визначеною законом умовою надання такого утримання.

Отже, вказаний обов`язок відповідача щодо надання утримання малолітнім дітям є безумовним, на відміну від обов`язку надання утримання дружині до досягнення дитиною трьох років.

Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку, що розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох річного віку необхідно зменшити до 1/8 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Апеляційний суд не бере до уваги як доказ рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2025 року у справі №947/37690/24 (позовна заява ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків), яким позовні вимоги задоволено частково, з огляду на таке.

Частинами першоютретьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц зазначено, що за змістом статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 336/1461/19, від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц, від 14 липня 2021 року у справі № 405/2098/18 зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення датоване 26 грудня 2024 року, а рішення Київського районного суду м. Одеси 19 лютого 2025 року, тобто цей доказ не існував на момент прийняття рішення судом першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір суми стягнення, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнутих аліментів.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 370, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з 1/6 до 1/8 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева