Справа № 507/2828/24
Провадження № 2/507/86/2025
Номер рядка звіту 67
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2025 р. Любашівський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді - Дармакуки Т.П.

при секретарі судового засідання - Копищик М.С.,

із участю позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Комахи Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Любашівка в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради, служба у справах дітей Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради, служба у справах дітей Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком.

В обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_1 в позові вказував, що у нього із відповідачкою є неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із липня 2024 року син фактично проживає разом із ним, знаходиться на повному утриманні, навчається у Комунальному закладі «Гайворонський ліцей № 1» в 7-А класі.

За рішенням Любашівського районного суду з нього стягувалися аліменти на користь ОСОБА_2 , але в подальшому оскільки син почав проживати із батьком, він звернувся до суду та за рішенням Любашівського районного суду від 19 листопада 2024 року припинено стягнення із нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина.

Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги не надає, не бере участі в утриманні та вихованні дитини. Він створив для сина необхідні умови для проживання, розвитку та навчання дитини.

Встановлення факту самостійного утримання неповнолітньої дитини необхідне для захисту прав та інтересів дитини, з метою здійснювати свої батьківські обов`язки, які покладені на нього ст.150 СК України та захисту прав дитини без згоди відповідачки відповідно до ст.157 СК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Комаха Т.С. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, із підстав викладених у позові.

При цьому, позивач пояснив, що після розірвання шлюбу із відповідачкою , син залишився проживати із матір`ю, а в квітні 2024 року йому зателефонувала директор Зеленогірського ліцею, де на той час навчався їхній син ОСОБА_4 та повідомила, що ОСОБА_4 понад півтора місяці не відвідує ліцей. Він забрав проживати сина до себе, в Зеленогірський ліцей він ходити не хотів, був агресивним, він водив сина до психологів. Зараз залюбки син ходить до Гайворонського ліцею, має гарні оцінки. ОСОБА_6 сином не цікавиться, має психічне захворювання, ОСОБА_4 бажає проживати разом із ним. Встановлення факту йому потрібне для виконання батьківських обов`язків , а також для відстрочки від мобілізації.

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, за зареєстрованим місцем проживання відповідно до ст.128 ЦПК України, що підтверджується поштовим повідомленням, проте вона у судове засідання на розгляд справи не з`явилася. До суду ОСОБА_2 надала заяву,в якій просила при розгляді справи врахувати стан її здоров`я, так як вона має другу групу інвалідності. (а.с.30).

У встановлений ухвалою суду строк відзив відповідно до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради надав висновок про те, що проживання ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_1 відповідатиме інтересам дитини, до суду також надано клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника (а.с.52, 53-54)

Служба у справах дітей Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області згідно заяви просила справу розглянути у відсутність представника, заперечення по справі відсутні.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 03 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в загальному порядку із викликом сторін (а.с.25).

Ухвалою від 25 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.71).

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10).

Згідно актів обстежень умов проживання від 08 травня 2024 року та від 04 жовтня 2024 року, складених комісією служби у справах дітей Гайворонської міської ради, вбачається що малолітній ОСОБА_3 проживає із батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , де також проживає дружина позивача ОСОБА_7 та малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В дітей обладнана окрема кімната, створені необхідні умови для потреб дитини, ОСОБА_4 забезпечений одягом, взуттям, канцелярським приладдям (а.с.18-19).

Із довідок комунального закладу «Гайворонський ліцей № 1» Гайворонської міської ради Кіровоградської області вбачається, що ОСОБА_3 навчається в 7-А класі (а.с.14-17).

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Гайворонської міської ради № 846 від 28 листопада 2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходиться на обліку у педіатра, на прийом до лікаря приходить лише із батьком, мати участі у лікуванні та профілактиці хвороб не приймає (а.с.21).

Згідно висновку від 25 лютого 2025 року, орган опіки та піклування Гайворонської міської ради вважає що проживання ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_1 відповідатиме інтересам дитини (а.с.53-54).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу його задоволення посилався на те, що саме він утримує та здійснює догляд за малолітнім сином, створив для нього належні побутові умови для проживання, займається його вихованням, керуючись забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. ст. 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст. ст. 150, 151 СК України.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, провадження № 14-132цс23).

Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, відповідно до яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлює підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надані позивачем докази свідчать лише про проживання дитини разом з батьком, що сторонами не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні дитини.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено і позивачем не доведено.

Водночас судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дітей. Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 має другу гру інвалідності , із її заяви від 08 серпня 2024 року, яка адресована начальнику служби у справах дітей Любашівської селищної ради, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я вона просила зобов`язати колишнього чоловіка ОСОБА_1 взяти на проживання їхнього сина ОСОБА_4 (а.с.35).

Встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 малолітнього сина впливає на права та законні інтереси відповідачки, як матері дитини, оскільки у такий спосіб буде засвідчено невиконання чи неналежне виконання нею своїх обов`язків, що є підставою для негативних наслідків, таких як стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав та інше.

Також, позивачем не було доведено та не надано доказів щодо відмови в наданні певних пільг та інших соціальних гарантій, що в свою чергу порушувало б права батька дитини та свідчило про доцільність встановлення такого факту.

Крім того, в судовому засіданні із пояснень позивача встановлено, що встановлення факту самостійного виховання та утримання ним дитини без участі матері необхідне йому для отримання відстрочки від призову на військову службу, з метою забезпечення належного виховання дитини, зокрема передбаченої частиною першою статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Однак, жодних доказів того, що будь-яка особа порушує, не визнає чи оспорює права позивача, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, а також документів, які б підтверджували існування складнощів в отриманні відстрочки позивачем суду не надано, як і не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні зазначених ним у позові питань за відсутності судового рішення.

Водночас самої вимоги по суті спору з даного приводу у позовній заяві заявлено не було. Крім того, не було залучено в якості відповідача відповідний державний орган у сфері діяльності вищевказаного Закону.

Суд не може сам залучити належного відповідача, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в задоволенні позову.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України судовому захисту, в тому числі і в суді апеляційної інстанції, підлягають лише оспорювані, порушені, невизнані права, свободи та інтереси учасників справи.

За таких умов, факт порушення прав позивача тим відповідачем, що був визначений позивачем, є предметом доказування в цій справі.

У той же час, жодного доказу з приводу невизнання чи оспорювання відповідачкою ОСОБА_2 прав позивача або їх порушення в ході розгляду справи представлено не було.

За таких умов суд не вбачає існування жодного спору між сторонами із заявленого питання, що в свою чергу обумовлює відсутність у позивача права на судовий захист з даного приводу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов до висновку про відсутність необхідних та достатніх умов для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, позовні вимоги є необґрунтованими, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради, служба у справах дітей Зеленогірської

селищної ради Подільського району Одеської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком належить відмовити повністю.

Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради, служба у справах дітей Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5ст. 265 ЦПК України:

Позивач:

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради (26300, Площа Героїв Майдану,5 , м.Гайворон, Голованівський район, Кіровоградська область);

Служба у справах дітей Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області (66513, проспект Миру, 12, селище Зеленогірське, Подільського району Одеської області).

Повний текст судового рішення складено 24.04.2025 року.

Суддя: Т.П. Дармакука