ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2037/25 Справа № 185/9771/24 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 року та на додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року в цивільній справі номер 185/9771/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він тривалий час працював у відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах і отримав професійне захворювання.

19.12.2017 року позивачу встановлено первинно 60% втрати працездатності за професійними захворюваннями.

Позивач змушений проходити курси лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання. Він позбавлений нормальних життєвих зв`язків через те, що наслідки отриманих на виробництві професійних захворювань обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані.

Позивач просив суд стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я 120000,00 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів та судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 120000,00 гривень без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 гривень.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд змінити рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.10.2024 року по справі №185/9771/24, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, до 60000,00 грн з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, судового збору на користь держави до 600,00 грн а також скасувати додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.11.2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Позивачем не надано жодного медичного висновку експерта щодо змін його психічного стану та виникнення в нього психічного дискомфорту та порушення душевної рівноваги, які зазначені в позові.

Сама ж важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві Відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванні чи іншому ушкодженні здоров`я працівника при виконанні ним трудових обов`язків.

Позивач хворів тривалий час, але під час періодичних медичних оглядів протягом роботи на підприємстві відповідача не зазначав скарг, не оскаржував результати періодичних медичних оглядів, внаслідок чого визнавався придатним до роботи в підземних умовах і не був своєчасно виведеним з підземних робіт на поверхневі. Добровільне продовження роботи на підприємстві свідчить про те, що позивач своїми свідомими діями та бездіяльністю завдав шкоди своєму здоров`ю.

Рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а значущістю негативних змін в житті особи внаслідок заподіяння йому шкоди та впливом наслідків цього правопорушення для його особистість, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відшкодувати моральну шкоду слід без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що адвокатом Меркуловою Т.П. не надано детального опису обсягу робіт виконаних робіт /наданих послуг адвокатом, не вказано часу, який витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, докази фактично понесених витрат не є підтвердженими, отже відсутні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Від позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Меркулова Т.П., надійшов відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, стягнути з відповідача всі судові витрати.

Доводи відповідача, що позивач не надав доказів встановлення факту протиправних дій відповідача, в чому вони полягають та наявність причинного зв`язку між протиправними діями відповідача та завданою шкодою позивачу, є неспроможними. Вказаний факт підтверджено Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.

Посилання відповідача на те, що важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванню чи іншому ушкодженню здоров`я працівника при виконані ним трудових обов`язків не узгоджується з положеннями трудового закону, оскільки саме на роботодавця покладено обов`язок створити безпечні, нешкідливі умови праці.

Доводи відповідача, що позивач не надав висновок експерта психіатра про наявність у нього моральної шкоди, а отже відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди є хибними. Позивач має право на відшкодування моральної шкоди з 19.12.2017 року, з дня встановлення МСЕК втрати працездатності. Він надав належні, достовірні та достатні докази на підтвердження свого права на відшкодування моральної шкоди.

Суд самостійно встановлює факт заподіяння позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, втрати працездатності на підставі медичних документів, висновків Українського НДІ промислової експертизи, висновків МСЕК, умов роботи позивача в небезпечних та шкідливих умовах на протязі тривалого часу, невиконання роботодавцем своїх обов`язків щодо безпеки праці та визначає розмір шкоди у відповідності до положень ст. 23 ЦК України, ст. 173, 237-1 КЗпП України.

Доводи відповідача щодо отримання позивачем страхових виплат від ФСС України, тому позивач не має права на відшкодування моральної шкоди є безпідставними. Отримання позивачем страхової виплати від ФСС України не впливає та не обмежує чи скасовує право позивача на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок професійного захворювання. Відповідач в апеляційній скарзі просить зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача, з 120000грн до 60000,00 грн, отже відповідач фактично визнає право позивача на відшкодування моральної шкоди, що свідчить про необґрунтованість доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Щодо витрат на правничу допомогу зазначає, що адвокатом надана правнича допомога, яка пов`язана з розглядом справи, є реальною, пропорційною до предмету спору та обґрунтованою. Позов складений та підписаний адвокатом, відповідь на відзив на позовну заяву складений та підписаний адвокатом. Отже, адвокатом надані реальні послуги, пов`язані із розглядом справи.

У постанові Верховного Суду від 16.04.2020 року по справі №727/4597/19 зроблено висновки, що профільний закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, а також що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Отже, як випливає з вищевикладеної позиції Верховного Суду, видана адвокатом квитанція, складений у довільній формі на підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги є належним доказом для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що витрати позивача на правничу допомогу за складання відзиву на апеляційну скаргу складають 5000,00 грн.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 101, 102, 103).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Меркулова Т.П. надала апеляційному суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с. 106, 107).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін та їх предстпавників.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 тривалий час працював в шкідливих підземних умовах праці на різних посадах у різних структурних підрозділах в Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля» (а.с. 21-23зв).

06.12.2019 року затверджено Акт за формою П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 (а.с. 5-6зв).

З довідок міжрайонної профпатологічної МСЕК серія 12 ААА №732376 та серії 12ААА №051078 від 19.12.2017 року вбачається, що позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності та втрату працездатності у 60% (а.с. 12-12зв).

З довідок міжрайонної профпатологічної МСЕК серії 12ААА №065976 та серії 12ААВ №564004 від 04.01.2022 року вбачається, що позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності безстроково та втрату працездатності у 60% (а.с. 13-13зв).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх сплату позивачем додано до позовної заяви:

договір про надання правничої допомоги від 09.09.2024 року укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Меркуловою Т.П. (а.с. 26-26зв);

акт виконаних робіт з надання послуг адвоката від 30.10.2024 року (а.с. 59);

квитанцію видану ОСОБА_1 в сумі 5000,00 грн (а.с. 24);

ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Меркуловою Т.П. (а.с. 25).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає обставинам справи та нормам закону.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості у повному обсязі.

Апеляційний суд не може погодитись в повному обсязі з таким висновком суду першої інстанції.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

При визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час працював на різних посадах у різних структурних підрозділах в Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля».

З довідок міжрайонної профпатологічної МСЕК серія 12 ААА №732376 та серії 12ААА №051078 від 19.12.2017 року вбачається, що позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності та втрату працездатності у 60%.

З довідок міжрайонної профпатологічної МСЕК серії 12ААА №065976 та серії 12ААВ №564004 від 04.01.2022 року вбачається, що позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності безстроково та втрату працездатності у 60%.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності, встановленні групи інвалідності, з яким погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про встановлений розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, в сумі 120000,00 грн.

Стосовно доводу апеляційної скарги про необхідність стягнення відшкодування моральної шкоди з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 162.1. статті 162 ПК України платниками податку є фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №180/377/20 (провадження №61-1св21).

Відтак, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку з цього питання, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх сплату позивачем додано до позовної заяви:

договір про надання правничої допомоги від 09.09.2024 року укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Меркуловою Т.П.;

акт виконаних робіт з надання послуг адвоката від 30.10.2024 року;

квитанцію видану Савченку В.Л. від 30.10.2024 року в сумі 5000,00 грн;

ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Меркуловою Т.П.

Відповідно до пункту 4 договору про надання правничої допомоги від 09.09.2024 року сторони прийшли до згоди, що вартість роботи визначається за домовленістю сторін в залежності від складності та об`єму робіт за договором, вартість роботи адвоката оплачується за фактично виконану роботу. Всі витрати, пов`язані з виконанням умов договору, несе особа, яка уклала з адвокатом договір про надання правової допомоги (транспортні витрати, виготовлення адвокатом документів, необхідність для здійснення правової допомоги, поштові витрати).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат апеляційний суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Виходячи з наведеного, враховуючи складність справи, яка на думку апеляційного суду не є складною, апеляційний суд вважає, що додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 гривень, підлягає зміні.

З відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Такий розмір буде об`єктивним та справедливим.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке в повній мірі відповідає вимогам закону, проте ухвалюючи додаткове рішення суд не в повному обсязі встановив обставини справи та ухвалив рішення яке не у повній мірі відповідає вимогам закону.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2024 року має бути залишено без змін, а додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року зміні в частині розміру стягнутих витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги щодо основного рішення суду першої інстанції без задоволення, витрати відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Щодо заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Меркулова Т.П., про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, наведену у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд зазначає наступне.

Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та їх сплату позивачем додано до відзиву:

акт виконаних робіт з надання послуг адвоката від 17.01.2025 року (а.с. 96);

квитанцію видану ОСОБА_1 в сумі 5000,00 грн (а.с. 97);

ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Меркуловою Т.П. (а.с. 98).

Як указано вище, в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат апеляційний суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Виходячи з викладеного, враховуючи складність справи, яка на думку апеляційного суду не є складною, апеляційний суд вважає, що вимоги заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягають частковому задоволенню, отже є обґрунтованими у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 3000,00 гривень.

Заяву ОСОБА_1 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: