провадження № 2/361/5792/24
РІШЕННЯ

Іменем України

10 квітня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , який зареєстрований 26 жовтня 1985 року Підлісненською сільською радою Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 14.

В обґрунтування позову зазначав, що 26 жовтня 1985 року він та ОСОБА_2 уклали шлюб. Від цього шлюбу вони мають повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування у шлюбі між сторонами часто виникали сварки та непорозуміння. Спільне життя з відповідачем не склалося, через те, що вони мають різні погляди на життя. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо. Відповідач ОСОБА_2 зверталася до суду із позовом (справа № 361/6732/23) до нього про поділ майна подружжя, де вказувала, що сімейні відносини між ними не підтримуються та фактично припинені, кожен із подружжя живе окремо один від одного, тобто шлюб існує лише формально. Вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам.

Позивач ОСОБА_1 у суді позов підтримав, просив суд задовольнити позов та розірвати шлюб між сторонами, оскільки шлюбних відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, із 2013 року вони проживають окремо, примирення подружжя є неможливим, подальше перебування у шлюбі суперечить його інтересам. Також подав до суду заяву, у якій просив суд здійснювати подальший розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у суді проти задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами заперечувала, зазначала, що вона і позивач із січня 2022 року разом не проживають, вважає, що їхній шлюб можливо зберегти, також подала до суду відзив на позов, у якому зазначала, що сторони проживали разом, вели спільне господарство та опікувалися один одним. Проте, позивач вийшовши на пенсію почав все частіше вживати алкогольні напої та в стані алкогольного сп`яніння сідати за кермо автомобіля. Не дивлячись на складну ситуацію вони всією родиною тривалий час вирішували цю проблему. У цілях збереження спільного майна, життів пересічних громадян та особистого життя позивача вона подала позов до суду про поділ спільного майна автомобіля (справа № 361/6732/23). Позивач добровільно передав їй автомобіль. Він мав намір забрати кошти, які були нею зараховані на депозитний рахунок суду, проте в якийсь момент він передумав та подав до суду вказаний позов про розлучення.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що 26 жовтня 1985 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який зареєстрований Підлісненською сільською радою Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 14. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають.

У ч. 2 ст. 1 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки.

Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. ч. 6, 9, 10 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз чоловіка та жінки, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

У ч. 2 ст. 36 СК України визначено, що шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України).

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз`яснив, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.

Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18 зазначив, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

За змістом ч. 1 ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд встановив, що у жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом про розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 , вказуючи на те, що тривалий час сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо. Відповідач ОСОБА_2 у суді підтвердила факт окремого проживання сторін із січня 2022 року.

Зазначені вище обставини позивач ОСОБА_1 підтвердив у суді та категорично наполягав на розірванні шлюбу. Будь-яких доказів на спростування цих обставин та можливості збереження шлюбу відповідач суду не надала. Позивач наполягає на розірванні шлюбу із відповідачем, оскільки подальше спільне життя подружжя є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примирення подружжя за час розгляду справи не відбулося, суд дійшов висновку, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу сторін є неможливим та суперечить інтересам позивача.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 223, 259, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 жовтня 1985 року Підлісненською сільською радою Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 14.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.