Справа № 732/255/25
Провадження № 2/732/182/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2025 року м. Городня
Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого - судді Карпинської Н.М.., секретар - Воропаєва К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Городня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,-
ВСТАНОВИВ:
позивачі звернулися до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача та просили визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 .
У судове засідання позивачі не з`явилися, подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити, не заперечують щодо заочного розгляду справи (а.с.44-45).
Відповідач повідомлявся про розгляд справи у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, причини неявки неповідомлені.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників судового процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вивчивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У судовому засіданні встановлено, що будинок, про який йдеться у позові належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по частці кожному на підставі договору дарування, посвідченого 22 квітня 2024 року приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Неволько В.А. за реєстровим номером 509 (а.с.14-16).
В цьому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що доводиться довідкою відділу „Центр надання адміністративних послуг Городнянської міської ради (а.с.21) і сам відповідач відчужив своїм дітям такий будинок після розірвання шлюбу з їх матір`ю.
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.
У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).
Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.
Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.
Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.
Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).
За положеннями ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.
Дійсна сутність відповідних позовних вимог оцінюється судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві.
У даній справі припинення права користування відповідача житлом відповідає пропорційності в розумінні положень ст. 8 Конвенції, з огляду на те, що між сторонами спору відсутні будь-які договірні стосунки, відповідач виїхав на інше місце проживання добровільно, у такому будинку не зберігаються його речі.
Тому права позивачів порушені у контексті статті 8 Конвенції, а реєстрація відповідача у їх житлі порушує права власників житлового приміщення, гарантовані також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Отже, припинення права користування житловим приміщенням для відповідача можливо задовольнити у судовому порядку
Право пов`язане із захистом позивачами права власності відповідно до статті 391 ЦК України, за змістом якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб та зняття з обліку здійснюється органом реєстрації.
На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391, ч.2 ст. 406 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - суд
задовольнити позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та позов ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , про визнання віддповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житлом.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житлом - будинком АДРЕСА_2 .
Направити ОСОБА_4 рекомендованим листом з повідомленням, копію заочного рішення на протязі двох днів з дня його проголошення і роз`яснити, що вони мають право на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, подати до суду заяву про перегляд заочного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Датою складення повного тексту судового рішення є 24.04.2025.
Суддя Карпинська Н.М.