УХВАЛА

22 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 530/301/22

провадження № 61-12659св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Зіньківська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 липня 2023 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Зіньківської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:028:0039 площею 2,0000 га, яка знаходиться на території Ставківського старостинського округу Зіньківської територіальної громади Полтавського району Полтавської області.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19 липня 2023 року апеляційну скаргу керівника Диканської окружної прокуратури задоволено.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 червня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2023 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, просить її скасувати,рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах про поновлення строку на апеляційне оскарження через його пропуск (частина 3 статті 354 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)) у випадку здійснення бездіяльності прокурором більше двох місяців після отримання відповідей на всі запити та після отримання підтвердження про не здійснення та не планування здійснення заходів щодо оскарження судового рішення органом місцевого самоврядування.

Відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах про підписання апеляційної скарги особою, яка не мала права її підписувати (пункт 1 частини 5 статті 357 ЦПК України, пункт 5.3 наказу Офісу Генерального прокурора від 21 серпня 2020 року № 389 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді»), підписання апеляційної скарги прокурором після спливу строку більше одного місяця з дня отримання відомостей за останнім запитом.

Відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 5.3 наказу Офісу Генерального прокурора від 21 серпня 2020 року № 389 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді»), а саме якщо прокурор не дотримався галузевого законодавства органів прокуратури щодо строку протягом якого, за наявності підстав для представництва, він повинен подати апеляційну скаргу.

Оскільки, ні Законом України «Про прокуратуру», ні наказами Офісу Генерального прокурора, ні іншим чинним законодавством України не передбачено повторне звернення з метою з`ясування чи буде орган місцевого самоврядування здійснювати заходи, спрямовані на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, зокрема, шляхом звернення до суду, то у цьому випадку керівник Диканської окружної прокуратури пропустив строк звернення до суду з апеляційною скаргою, що передбачений наказом Офісу Генерального прокурора від 21 серпня 2020 року № 389 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді».

Зіньківська міська рада знала про ухвалене рішення суду від 16 червня 2022 року в справі № 530/301/22 та зважаючи на дату набрання законної сили рішення - 01 серпня 2022 року, у керівника Диканської окружної прокуратури була можливість протягом 30 днів з моменту ознайомлення із матеріалами справи № 530/301/22 та отримання відповіді від Зіньківського міського голови про нездійснення та непланування здійснення заходів щодо оскарження вказаного рішення, але керівником Диканської окружної прокуратури було здійснено безпідставне неподання апеляційної скарги в межах відповідних строків. Такий строк є присічним, а тому з його спливом втрачається право на подання апеляційної скарги. Тобто апеляційна скарга підписана особою, яка не мала права її підписувати.

Повинно бути належне обґрунтування виключного випадку звернення прокурора до суду в інтересах держави замість Зіньківської міської ради, а також належним чином засвідчені докази, що підтверджують такі обставини.

Прокурором не надано суду доказів настання негативних наслідків для держави та понесення державою збитків, з огляду на те, що спірну земельну ділянку, на яку було в судовому порядку визнано право власності отримав ОСОБА_1 як особа, яка має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Аргументи інших учасників справи

У грудні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив виконувача обов`язків керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області на касаційну скаргу, у якому він просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Відзиви на касаційну скаргу мотивований тим, що прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Диканська окружна прокуратура Полтавської області участі у розгляді справи в суді першої інстанції не брала, про існування оскаржуваного рішення прокурору стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень. Водночас про незаконність судового рішення можна стверджувати лише після ознайомлення з матеріалами справи у повному обсязі.

Станом на дату подання апеляційної скарги (28 грудня 2022 року) Зіньківська міська рада Полтавської області ніяким чином не відреагувала на вказаний лист, що свідчить про її бездіяльність, оскільки захист інтересів держави неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Тому прокуратурою дотримано вимоги пункту 5.3 наказу Офісу Генерального прокурора від 21 серпня 2020 року № 389 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів в суді». Також є безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах закону твердження заявника, що апеляційна скарга підписана особою, яка не мала права її підписувати.

Реалізовуючи функції представництва в суді прокурор діє не від імені органу прокуратури як юридичної особи, а виключно від імені держави. Прокурор у таких випадках виконує функцію представництва інтересів держави, яка одночасно є його конституційним обов`язком.

В апеляційній скарзі прокурором підставою для представництва обґрунтовано неналежне виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень, а саме бездіяльність щодо оскарження рішення суду першої інстанції. Міська рада наявність підстав для такого представництва не оскаржила, заперечень проти представництва прокурором інтересів держави не висловила.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 19 липня 2023 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У грудні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційне провадження відкрито з підстав, передбаченихпунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

У цій справі предметом позову є визнання права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :00:028:0039, площею 2,0000 га, вартість якої становить 60 780,00 грн, яка не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час звернення з касаційною скаргою (2 684,00 грн х 80 = 214 720,00 грн).

У постанові від 25 серпня 2020 року в справі № 910/13737/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися в ціні заявленого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року в справі № 907/9/17).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

З матеріалів справи встановлено, що ціна позову (вартість спірної земельної ділянки) становить 60 780,00 грн(додаток № 1 до рішення десятої сесії Зіньківської міської ради восьмого скликання від 06 грудня 2021 року про розрахункові показники нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарських угідь відповідно до загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення по Полтавській області станом на 01 січня 2021 року (гривень за гектар) та інших видів діяльності для справляння плати за фактичне користування земельними ділянками на період оформлення права власності або права користування на території Зіньківської міської ради за межами та в межах населених пунктів), що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час звернення з касаційною скаргою (214 720,00 грн).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою відповідно до закону, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 «Загальні положення» ЦПК України, то її дія поширюється й на стадію касаційного провадження.

Касаційна скарга заявника не містить посилання на випадки, визначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, як і посилання на докази на їх підтвердження.

Отже, Верховний Суд встановив, що провадження за касаційною скаргою у справі, що переглядається, відкрито помилково, оскільки скарга подана на судове рішення у справі незначної складності та з ціною позову, що не перевищує вісімдесятрозмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, тому дійшов висновку про закриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги, хоча і містять посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, проте зводяться до незгоди із встановленими обставинами та оцінкою доказів, не стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, потрібно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17, провадження № 14-53цс19, зазначила, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити.

Вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, які з огляду на викладене, виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги ціну і предмет позову, складність справи і її значення для сторін і суспільства та не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Оскільки Верховний Суд відкрив помилково касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 липня 2023 року в справі з ціною позову, що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка не підлягає касаційному оскарженню, то є підстави для закриття касаційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для його касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційне провадження підлягає закриттю, немає підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська