Справа № 740/3555/24
Провадження № 2/740/94/25
Р І Ш Е Н Н Я
08 квітня 2025 року м.Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
судді Олійника В.П., при секретарі судового засідання Пулинець Ю.О.,
за участі позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , представника позивачів-адвоката Величко А.А., відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , представника Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради-Савостьянової О.Г.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , про усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,-Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області,
У червні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , про усунення перешкод та встановлення порядку користування кв. АДРЕСА_1 (далі-Квартира) шляхом виділення у користування позивачів кімнати площею 17,4 кв.м з балконом 2,4 кв.м, а ОСОБА_6 -кімнати площею 11,5 кв.м з лоджією 2,5 кв.м та кімнати площею 7,7 кв.м, залишивши у спільному користуванні коридор площею 4,7 кв.м, стінну шафу 0,7 кв.м, кухню 7,6 кв.м, стінну шафу 0,5 кв.м, санвузол 1,1 кв.м, ванну 2,6 кв.м, коридор 2,9 кв.м, стінну шафу 0,2 кв.м, та зобов`язанням відповідачів не чинити їм перешкоди у проживанні та користуванні Квартирою із наданням дублікатів ключів від всіх вхідних дверей до неї. Позов обгрунтований тим, що сторони по справі є співласниками Квартири- ОСОБА_1 та ОСОБА_3 співвласники по 1 / 5 частці, ОСОБА_5 (дядько позивачів) власник 1 / 5 частки, ОСОБА_6 (двоюрідний брат позивачів)-1 / 5 частка, ОСОБА_4 (баба позивачів)-1 / 5 частка. Догоовром дарування від 16 грудня 2022 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свої частки подарували неповнолітньому ОСОБА_6 , тобто останній є власником 3 / 5 часток Квартири, яка має загальну площу 61,8 кв.м, з якої житлова-36,6 кв.м. До 2011 року позивачі з батьками проживали у вказаній Квартирі у кімнаті площею 17,4 кв.м, у кімнаті 11,5 кв.м проживав дядько ОСОБА_5 із сім`єю, у кімнаті 7,7 кв.м проживала баба ОСОБА_4 .. Батько позивачів загинув у 2008 році, мати загинула у 2011 році. Позивачам, як дітям-сиротам, рішенням виконкому Ніжинської міської ради від 15 грудня 2011 року встановлено опіку із призначенням опікуна ОСОБА_2 , у зв`язку з чим позивачі з 2011 року стали проживати в опікуна в АДРЕСА_2 . З 14 серпня 2017 року ОСОБА_1 після навчання у НАВС України та його брат ОСОБА_3 неодноразово зверталися до баби ОСОБА_4 , яка більше 10 років одноосібно проживає у Квартирі, з проханням надати ключі для проживання у ній, оскільки ОСОБА_6 із своєю сім`єю 26 березня 2012 року придбали власний буд. АДРЕСА_3 , де і проживають. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відмовляють у наданні ключів від Квартири, звернення до міського голови та відділку поліції не дало позитивного результату. Після одруження ОСОБА_1 та народження у нього дитини виникла гостра потреба у користуванні власною Квартирою, також ОСОБА_3 після закінчення школи готується до навчання у Ніжинському агротехнічному інституті та буде проживати у ній. Під час розгляду Ніжинським міськрайонним судом справи за №740/5037/19 встановлено, що саме ОСОБА_4 чинитить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні Квартирою. Дії відповідачів спрямовані на позбавлення позивачів житла, що є незаконним. У позасудовому порядку спір між сторонами не вирішений. Встановлення поядку користування Квартирою необхідне позивачам для уникнення постійних суперечок та конфліктів між співласниками і мешканцями вказаної квартири. Просять позов задовольнити.
Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження із підготовчим засіданням.
Згідно з відзивом від 05 серпня 2024 року відповідач ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 позов не визнає, просить встановити найменш обтяжливий для сторін порядок користування Квартирою із виділенням позивачам у користування кімнату 11,5 м.кв з лоджією 2,5 м.кв, а ОСОБА_6 -кімнату 17,4 м.кв з балконом 2,4 м.кв, кімнату 7,7 м.кв, інше облаштування Квартири залишити у спільному користуванні. Відзив обгрунтований тим, що запропонований позивачами варіант користування Квартирою базується виключно на особистих інтересах позивачів і порушують право неповнолітнього ОСОБА_6 , який є власником 3 / 5 часток Квартири і не має іншого житла. Позивачі діють недобросовісно, посилаючись на відсутність іншого житла, оскільки в порядку спадкування отримали по 1 / 2 частці буд. АДРЕСА_4 , також останні не мають потреби у проживанні у Квартирі, при цьому позивачі ніколи не сплачували на неї комунальні послуги. Позивачі намагались врегулювати спірні питання шляхом продажу Квартири.
У відповіді на відзив від 20 серпня 2024 року представник позивачів адвокат Горячев О.А. підтримує позов, вказує, що позивачі дійсно отримали у спадщину будинок 1964 року забудови і ніколи у ньому через неналежний стан не проживали. Наявність у власності позивачів спадкового будинку ніяким чином не стосується предмету спору та заявлених позовних вимог.
Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року за результатами підготовчого засідання справу призначено до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їх представник адвокат Величко А.А. підтримали позов за обставин згідно з позовною заявою, зазначили, що через неналежний стан будинку по АДРЕСА_4 не мають можливості у ньому проживати, відповідачі тривалий час чинять перешкоди у користуванні Квартирою.
Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала та вказала про доцільність продажу Квартири, у якій одноосібно проживає з 2014 року, з подальшим розподіленням коштів, вказала, що за квартиру, яка на даний час не є її власністю, сплатила борги за комунальні послуги, ключі від квартири не передавала, оскільки триває судовий розгляд і вона хворіла на ковід, що також підтримано у судовому засіданні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , якими зазначено про наявність письмового звернення позивачів із 3-ма варіантами вирішення спору, продати квартиру неможливо, оскільки ОСОБА_6 є неповнолітнім і опікунська рада не дає згоди на це, також були пропозиції заїхати позивачам до Квартири і сплачувати комунальні послуги.
Представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Савостьянова О.Г. при вирішенні справи поклалась на розсуд суду із врахуванням чинного законодавства та інтересів неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ..
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що є сусідкою ОСОБА_4 з 1980 року і проживає у кв. АДРЕСА_5 ; після смерті матері про ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дбала їх бабуся ОСОБА_4 , яка у даний час сама проживає у квартирі і не пускає до неї ОСОБА_1 ..
Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права.
Позивачами по справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання з 1999 року в АДРЕСА_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з 2008 року також зареєстрований за вказаною адресою, щодо останніх згідно з рішенням виконкому Ніжинської міської ради від 15 грудня 2011 року за №566 було встановлено, як до малолітніх та дітей сиріт, опіку із призначеннях опікуна ОСОБА_2 , також відповідно до витягу з рішення виконкому Ніжинської міської ради від 26 січня 2012 року за №39 за ними збережено житлове приміщення в АДРЕСА_6 .
Позивач ОСОБА_1 з 06 серпня 2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 , останні є батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 10 вересня 2024 року має зареєстроване місце проживання у кв. АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 серпня 2010 року є спадкоємцями по 1 / 2 частці буд. АДРЕСА_4 , право власності на які зареєстровані за ОСОБА_3 06 серпня 2010 року, а за ОСОБА_1 -12 серпня 2010 року.
Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання з 1992 року в АДРЕСА_6 .
Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання з 1980 року в АДРЕСА_6 .
Згідно з даними копії свідоцтва про право власності від 10 лютого 2022 року, виданного органом приватизації державного (комунального) житлового фонду, розташованого на території Ніжинської територіальної громади, власниками Квартири по 1 / 5 частці є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ..
Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… від 16 листопада 2022 року, 02 листопада 2022 року, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… від 05 лютого 2024 року за ОСОБА_3 з 14 листопада 2022 року зареєстроване право власності на 1 / 5 частку Квартири, за ОСОБА_1 з 31 жовтня 2022 року зареєстроване право власності на 1 / 5 частку Квартири, за ОСОБА_6 з 16 грудня 2022 року зареєстроване право власності на 2 / 5 частки Квартири (підстава-нотаріально посвідчений договір дарування від 16 грудня 2022 року, дарувальники ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , обдарований- ОСОБА_6 , предмет дарування- 2 / 5 частки Квартири).
Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Згідно зі ст.ст.41, 47 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Отже, право спільної часткової власності-це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.
Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.
Частинами 1-3 ст.358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно (ч.4 ст.358 ЦК України).
Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку, що ця норма (ст.358 ЦК України) регулює, зокрема, порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Виділені у користування приміщення можуть бути неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.
Встановлений співвласниками порядок користування будинком із виділенням конкретних приміщень у натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов`язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння і користування спільним майном. Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст.ст.364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України умова не є обов`язковою.
У постанові від 15 лютого 2023 року у справі №487/3769/20 Верховний Суд зробив висновки про те, що «володіння та користування спільним майном здійснюється усіма його співвласниками за спільного згодою, тобто в результаті досягнення консенсусу. У тому ж разі, якщо такої згоди сторони не досягли, спір щодо порядку володіння та користування спільним майном повинен вирішуватися судом. Отже, у разі коли існує між співвласниками спір з приводу порядку користування та володіння спільним майном, суд має вирішити такий спір щодо суті, визначивши певний порядок користування спільним майном для його співвласників, які в позасудовому порядку не досягли згоди з приводу користування та управління ним».
Оскільки спірні правовідносини сторін не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд має виділити в користування сторонам спору в натурі частки Квартири, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
За поданими сторонами доказами станом на час розгляду справи співвласники Квартири неповнолітній ОСОБА_6 (3 / 5 частки), батьком якого є відповідач ОСОБА_5 ОСОБА_1 (1 / 5 частка), неповнолітній ОСОБА_3 (1 / 5 частка), опікуном якого є ОСОБА_2 , не досягли домовленості щодо порядку та способу спільного користування Квартирою, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом, будь-які дії щодо мирних поступок сторін відсутні і під час розгляду справи.
Запропонований позивачами порядок користування спірною квартирою передбачає надання позивачам у користування житлової площі, яка на 2,8 м.кв більша, ніж їх частка (1 /5 частка, 1 / 5 частка) у спільній частковій власності (7,32+7,32=14,64 17,4-14,6=2,8), а відповідачем ОСОБА_6 , батьком якого є ОСОБА_5 , навпаки, площі, яка є меншою на 2,7 м.кв (21,9-19,2=2,7), ніж його частка (3 / 5 частка) у спільній частковій власності. Тому такий порядок користування порушить як права ОСОБА_6 так і ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , оскільки значно не відповідатиме їх частках у спірній Квартирі, при цьому за встановлених обставин позивач ОСОБА_1 має намір проживати у кімнаті 17,4 м.кв разом із братом позивачем ОСОБА_3 та своєю дружиною із малолітньою дитиною, також за встановлених обставин Квартира є постійним і єдиним місцем проживання відповідача ОСОБА_4 , яка має 76-річний вік, що не враховано сторонами під час судового розгляду, що в свою чергу (запропоновані варіанти порядку користування) значно погіршить її житлові умови.
Також позивачами не надано належних та допустимих доказів, що належна їм по 1 / 5 частці Квартира (у вигляді кімнати, площею 17,4 м.кв) буде їх єдиним місцем проживання, враховуючи те, що останні є співвласниками по 1 / 2 частці буд. АДРЕСА_4 , також ними не надано доказів щодо використання інших способів захисту порушеного права, які для них можуть бути ефективними, зокрема, шляхом одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості їх частки у праві власності на Квартиру.
Таким чином, встановлення порядку користування квартирою із значним відхиленням від ідеальних часток співвласників житлової площі, із урахуванням планування квартири, не є оптимальним способом вирішення спору між співвласниками квартири, які не змогли за взаємною згодою, добровільно вирішити питання користування спірною квартирою. З даних підстав позов в частині встановлення порядку користування квартирою задоволенню не підлягає.
Також за поданими сторонами доказами та їх позицією у судовому засіданні встановлено наявність між ними конфлікту щодо допуску позивачів, як співвласників, до квартири та проживання у ній, що зазначено безпосередньо у судовому засіданні відповідачем ОСОБА_4 щодо ненадання ключів від квартири через судовий розгляд та її захворювання на ковід, що належними доказами не підтверджено, і показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_7 щодо перешкод ОСОБА_4 у проживанні ОСОБА_1 у Квартирі, у зв`язку з чим позов в частині усунення перешкод підлягає задоволенню шляхом зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у проживанні та користуванні Квартирою із наданням позивачам дублікатів ключів від вхідних дверей до вказаної квартири.
За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Також відповідно до п.12 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарг про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Із врахуванням задоволення позову частково та сплати позивачем ОСОБА_1 1211 грн 20 коп, 1211 грн 20 коп судового збору, звільнення від сплати судового збору позивача ОСОБА_3 ,-на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню із відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який є батьком ОСОБА_6 , по 605 грн 60 коп судового збору з кожного, а в дохід держави по 605 грн 60 коп судового збору з кожного.
При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами та третьою особою під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 81, 141, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , про усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою,-задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у проживанні та користуванні кв. АДРЕСА_1 із наданням ОСОБА_1 , ОСОБА_3 дублікатів ключів від вхідних дверей до вказаної квартири.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , місце проживання в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп судового збору, сплачених нею 04 червня 2024 року за квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №П2941685.
Стягнути із ОСОБА_4 , місце проживання в АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , місце проживання в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , по 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп судового збору з кожного, а в дохід держави по 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп судового збору з кожного.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 22 квітня 2025 року.