Справа № 472/1076/24
Провадження №2/472/95/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року с-ще Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Тустановського А.О.,

за участю секретаря - Маслюк А.М.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором оренди житлового приміщення та стягнення боргу за житлово комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2024 року до Веселинівського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за житлово комунальні послуги.

08 жовтня 2024 року до Веселинівського районного суду надійшла позовна заяваОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором оренди житлового приміщення.

20 березня 2025 року ухвалою Веселинівського районного суду від 20 березня 2025 року цивільну справу № 472/1076/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за житлово комунальні послуги об`єднано в одне провадження із цивільною справою № 472/1077/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором оренди житлового приміщення. Присвоєно об`єднаному провадженню спільний єдиний унікальний номер справи № 472/1076/24.

Заявлені вимоги позивачка мотивує тим, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира була виставлена на продаж і в червні 2022 року з`явився потенційний покупець - відповідач ОСОБА_2 , який погодився придбати квартиру. Між ними була досягнута усна домовленість про тимчасове проживання відповідача ОСОБА_2 в даній квартирі зі сплатою ним комунальних послуг та плати за найм квартири. Домовленість полягала в тому, що відповідач проживатиме в квартирі 2-3 місяці, доки не збере кошти на покупку даної квартири. Письмовий договір найму між ними не укладався, лише в усній формі зі встановленою орендною платою у розмірі 600 грн. на місяць. Відповідач ОСОБА_2 заселився в її квартиру 16 червня 2022 року, однак орендну плату з 01 вересня 2022 року припинив сплачувати, частково розрахувався за комунальні послуги. Потім відповідач ОСОБА_2 відмовився від покупки квартири, мотивуючи це відсутністю в нього коштів. Крім того, ОСОБА_2 без її відома вселив у квартиру свою дружину ОСОБА_4 .

Згодом склалися такі обставини, що вказана квартира знадобилася для проживання особисто їй та її дочці - ОСОБА_5 .

12 жовтня 2022 року ОСОБА_2 було направлено попередження про припинення усного договору найму житлового приміщення шляхом розірвання за вимогою наймодавця і виселення. Проте добровільно виселятись відповідач ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_4 не бажають, чим порушують її права як власника на користування, володіння та розпорядження своїм майном.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2024 року її позовні вимоги про виселення було задоволено повністю, а саме було виселено відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , без надання іншого житлового приміщення, а також стягнено на її користь судовий збір.

Враховуючи те, що після 01.09.2022 року відповідач ОСОБА_2 відмовляється виселятися з її квартири, а також не виконав умову усного договору про купівлю квартири, відмовляється сплачувати кошти за оренду приміщення та житлово - комунальні послуги. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг за користування житловим приміщенням у розмірі 15000 гривень, борг за житлово-комунальні послуги, а саме газопостачання у розмірі 13 100 гривень, комісію за грошовий переказ у розмірі 15,20 гривень, водопостачання у розмірі 1021 гривня, та за розподіл природного газу у розмірі 2514,63 гривні, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалами суду від 24 жовтня 2024 року позовні заяви ОСОБА_3 прийняті до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

12 лютого 2025 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що до позовної заяви додано копію рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22.03.2024 року у справі № 472/265/23, яке не набрало законної сили, а тому не може бути належним та допустимим доказом. Позивач у позовній заяві зазначає, що між ними було укладено усний договір найму житлового приміщення строком на 2-3 місяці із встановленою квартплатою у розмірі 600 грн., але при цьому розписку до позовної заяви не додає, а додає розписку ОСОБА_1 і просить стягнути з нього орендну плату з 01.09.2022 року по теперішній час в розмірі 15000 грн.

Дійсно між ними було укладено договір найму житлового приміщення зі сплатою оренди строком на 2 місяці в розмірі 600,00 грн., але у подальшому позивач дозволила проживати йому з дружиною без сплати оренди так як вони внутрішньо переміщені особи. У даному випадку, позивачем до позовної заяви такого договору не додано, а тому відсутні підстави для стягнення орендної плати. Крім того, позивач у подальшому знеструмив зазначену квартиру, що звісно погіршило житлові умови, і як наслідок зменшило розмір квартплати, і він з дружиною були змушені підключатися до електромережі через сусідню квартиру з дозволу власників та підприємства Миколаївобленерго.

Також, згідно з п.п.266.4.3, п.266.4 ст. 266 Податкового кодексу України пільги з податку, передбачені для фізичних осіб, не застосовуються до об`єкта оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в орендну, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності). У даному випадку, позивач зазначає, що ним було сплачено квартплату (оренду плату) за 2 місяці у розмірі 1200 грн., але при цьому чомусь не додає підтвердження того, що нею з вказаного доходу сплачено ПДФО. Тобто вказане свідчить про домовленість про проживання в квартирі без сплати орендної плати.

Крім того, позивач просить стягнути з нього заборгованість за спожитий газ з 01.09.2022 року по теперішній час в розмірі 13078,30 грн., але не зрозуміло яким чином встановлено вказану заборгованість, адже ніким не знімалися показники з засобів обліку, а тому вказані вимоги є необґрунтованими. Що стосується заборгованості за розподіл газу, то позивач посилається на повідомлення про сплату рахунку № від 23.05.2023 року, яке чомусь не додано взагалі до позовної заяви, та Акт звіряння за послуги розподілу природного газу за період з 01.10.2023 року по 30.04.2024 року і просить стягнути борг в розмірі 2514,63 грн., тоді як згідно вказаного Акту заборгованість складає 819,63 грн. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

17 лютого 2025 року до суду від позивача ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що до позовної заяви про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги додано Акт звірки № 3571979-в від 27.09.2024 року, у якому вказана сума заборгованості 13078,30 грн., а також було додано Акт звірки № 3629996-в від 02.10.2024 р. у якому видно, що сума заборгованості 13078,00 грн. була сплачена, виходячи з цього дана сума підлягає відшкодуванню. У відзиві відповідач зазначає, що вона дозволила йому проживати із дружиною без сплати оренди так як вони внутрішньо переміщені особи, але належних доказів про такі домовленості не надає, але таких домовленостей між ними не було. Більш того, 12.10.2022 року ОСОБА_2 був письмово повідомлений про виселення. Договір між нею та ОСОБА_6 був розірваний з її ініціативи для уникнення подальшої заборгованості. Просить суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги позивачки підтримує повністю, суду пояснив, що між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 дійсно в червня 2022 року було укладено усний договір оренди квартири, відповідач розрахувався за використані ним комунальні послуги та оренду квартири по 01.09.2022 року. В подальшому відповідач відмовився сплачувати комунальні послуги і оренду квартири, заборгував за оренду квартири ОСОБА_3 17400 грн. із розрахунку 600 грн. за кожний прожитий календарний місяць, а за комунальні послуги 22755,50 грн.. Ніякі кошти відповідач ОСОБА_2 за квартиру не надавав, тобто кошти в сумі 1000 гривень в місяць він не отримував. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі, за комунальні послуги, а також судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні суду пояснив, що позовні вимоги не визнає повністю, оскільки він всі витрати по квартирі і за комунальні послуги сплачував, особисто сплачував ОСОБА_1 , а саме кожного місяця по 1000 гривень, спочатку були розписки, а далі не було. Дійсно була усна домовлені по оренді квартири та орендна плата становила 600 гривень, а інші кошти йшли на комунальні платежі. Він самостійно не сплачував за комунальні послуги, оскільки в нього були відсутні рахунки, та позивач йому таких не надала.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 17.01.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 21 та посвідченого приватним нотаріусом Болгарчук О.Ф. ( а.с. 15-16) та копією витягу № 32378565 від 07.12.2011 року про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за позивачем ( а.с. 10-11).

Між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 в червні 2022 року була досягнута усна домовленість про тимчасове проживання ОСОБА_2 в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2024 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про виселення було задоволено та було виселено відповідачів з квартири, яка належить позивачці ОСОБА_3 .

Постановами Миколаївського апеляційного суду від 17.06.2024 року та Верховного Суду від 11.12.2024 року дане рішення суду залишено без змін.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2024 року 17 червня 2024 року набрало законної сили та судом були видані виконавчі листи, на підставі яких 16 липня 2024 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

Постановою Верховного Суду м. Київ від 11 грудня 2024 року рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 червня 2024 року залишено без змін.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.04.2025 року головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крецу С.В., було встановлено, що згідно акту державного виконавця від 08.04.2025 року, боржником ОСОБА_2 рішення виконано, боржники з квартири виселилися, ключі від кварти були передані стягувачу. Вказана обставина є підставою для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення.

З довідки, виданої КП «Веселинівський водоканал» за вих № 110 від 17 червня 2024 року, вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 (особовий рахунок водопостачання 1397) заборгованість за водопостачання складає 1021 грн. 00 коп. на показники 00608. Остання оплата за водопостачання була 10.05.2023 року в сумі 476 грн. 00 коп. на показники 00587 (а.с.13).

Згідно квитанції № від 15.10.2024 року АТ «Укрпошта» ОСОБА_3 було сплачено на рахунок КП «Веселинівський водоканал» 1120,00 гривень (а.с. 59).

З Акту звірки № 3571979-в від 27.09.2024 року взаємних розрахунків за період з 30.05.2024 по 27.09.2024 року між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» і споживачем природного газу ОСОБА_3 вбачається, що станом на 27.09.2024 року заборгованість становить у розмірі 13078,26 грн. (а.с. 22).

Згідно квитанції № від 27.09.2024 року АТ «Укрпошта» Солодаєвою О.М. було сплачено на рахунок ТОВ «ГК «Нафтогаз Україна» 13100,00 грн. (а.с.12)

Відповідно до акту звірки № 3703079-в від 14.11.2024 року взаємних розрахунків за період з 02.10.2024 по 14.11.2024 року між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» і споживачем природного газу ОСОБА_3 станом на 14.11.2024 року існує заборгованість у розмірі 710,30 грн. (а.с. 70).

Згідно фіскального чеку від 14.11.2024 року АТ «Укрпошта» ОСОБА_3 було сплачено на рахунок ТОВ «ГК «Нафтогаз Україна» 710,30 грн. (а.с.68,69)

З Акту звірки № 3742619-в від 09.01.2025 року взаємних розрахунків за період з 14.11.2024 по 09.01.2025 року між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» і споживачем природного газу ОСОБА_3 станом на 09.01.2025 року встановлена заборгованість у розмірі 2538,24 грн. (а.с. 90).

Згідно фіскального чеку № від 09.01.2025 року АТ «Укрпошта» Солодаєвою О.М. було сплачено на рахунок ТОВ «ГК «Нафтогаз Україна» 2539,00 грн. (а.с. 89)

З Акту звірки № 3821779-в від 08.02.2025 року взаємних розрахунків за період з 09.01.2025 по 08.02.2025 року між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» і споживачем природного газу ОСОБА_3 та Акту звіряння розрахунків за природній газ з 01.05.2022 по 31.01.2025 станом на 08.02.2025 року встановлена заборгованість у розмірі 1829,33 грн.

Згідно квитанції № 108 від 11.03.2025 року АТ «Укрпошта» ОСОБА_3 було сплачено на рахунок ТОВ «ГК «Нафтогаз Україна» 1830,00 грн.

З Акту звіряння за послугу розподілу природного газу та фактичного використаних об`ємів за період з 01.10.2023 по 30.04.2024 року встановлено, що фактичний об`єм розподіленого газу за період з 01.10.2023 по 30.04.2024 складає 852,81 м. куб. Станом на 30.04.2024 року заборгованість за послугу розподілу складає: 130,37 грн. Нараховано до сплати 819,63 грн. (а.с. 23).

Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № від 18 травня 2024 року ОСОБА_3 було сплачено на рахунок Миколаївської філії ТОВ «Газорозподіл» за послугу з розподілу природного газу 400 грн.(а.с.19).

Згідно квитанції 266714070 від 10.04.2024 року ОСОБА_3 було сплачено на рахунок Миколаївської філії "Газмережі" за послугу з розподілу природного газу 250 грн.(а.с.20).

Згідно квитанції № від 23.04.2024 року АТ «Укрпошта» ОСОБА_3 було сплачено на рахунок Миколаївської філії ТОВ «Газорозподіл» за послугу з розподілу природного газу 700 грн.(а.с.20).

Згідно квитанції № 43 від 09.07.2024 року АТ «Укрпошта» ОСОБА_3 було сплачено на рахунок Миколаївської філії ТОВ «Газорозподіл» за послугу з розподілу природного газу 300 грн.(а.с.21).

Згідно квитанції № від 08.10.2024 року АТ «Укрпошта» ОСОБА_3 було сплачено на рахунок Миколаївської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» за послугу з розподілу природного газу 300 грн.(а.с.59).

Згідно квитанції № від 10.12.2024 року АТ «Укрпошта» ОСОБА_3 було сплачено на рахунок Миколаївської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» за послугу з розподілу природного газу 200 грн.(а.с.91).

Згідно квитанції № від 09.01.2025 року АТ «Укрпошта» ОСОБА_3 було сплачено на рахунок Миколаївської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» за послугу з розподілу природного газу 200 грн.(а.с.91).

Що стосується вимог позивача ОСОБА_3 щодо стягнення заборгованості за послугу транспортування газу за період з 01.06.2023 року до 01.10.2023 року в сумі 505,60 грн., то дана вимога не підлягає задоволенню оскільки до позову не було доказів сплати за послугу транспортування газу. Крім того позивачем було зазначено в зведеній інформації від 22.01.2025 року про те, що заборгованість за послугу транспортування газу за період з 01.06.2023 року до 01.10.2023 року в сумі 505,60 грн. нею не було сплачено.

За приписами ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Разом з тим Верховний Суд у постанові (у справі № 472/265/23) від 11 грудня 2024 року у п. 12 зазначив, що "суди попередніх інстанцій вказали, що між сторонами відсутній договір найму житла, укладений у письмовій формі, проте існування з цього приводу між ними відповідної усної домовленості учасниками справи не заперечується". Також в п. 51 вказаної постанови зазначено, що "водночас досліджуючи дійсну правову природу відносин сторін Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що між сторонами існувала усна домовленість щодо найму квартири. При цьому ОСОБА_3 визнала як факт такої домовленості, так і вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру з її дозволу".

Як регламентовано ч.ч. 1, 2 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вказано в ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 820 ЦК України розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за найм житла, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за найм житла не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Починаючи з вересня 2022 року відповідач ОСОБА_2 почав порушувати взяті на себе зобов`язання за договором оренди по оплаті орендної плати та комунальних платежів, внаслідок чого почала виникати заборгованість по обом видам платежів.

За приписами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 825 ЦК України договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: невнесення наймачем плати за найм житла за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази.

За правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи матеріали справи, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 порушив свої зобов`язання за договором оренди житлового приміщення, має заборгованість по сплаті орендованої плати та сплаті комунальних послуг, беручи до уваги, що відповідачем не було надано належних до допустимих доказів виконання своїх зобов`язань за договором оренди та сплати комунальних послуг, а також на спростування розміру заборгованості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості по орендній платі за найм квартири за період з 01.09.2022 року по 31.01.2025 року в сумі 17 400,00 грн. та заборгованості за оплату комунальних платежів сумі 21744,30 грн., яка складається: з боргу за оплату води 1120 грн., з боргу за оплату газопостачання 18179,30 грн. та з боргу за оплату транспортування газопостачання - 2445 грн.. Загальна сума заборгованості складає 39144,30 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача, враховуючи що позов задоволено частково, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) у розмірі 1180 (одна тисяча сто вісімдесят ) гривень 70 (сімдесят ) копійок (39144,30 грн. (сума, задоволена судом) х 1211,20 грн. (сума судового збору за позовну заяву) : 40155,50 грн. (загальна сума позову).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10, 12-13, 76- 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором оренди житлового приміщення та стягнення боргу за житлово комунальні послуги задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поріччя Веселинівського району Миколаївської області, РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Кінецьпіль Первомайського району Миколаївської області, РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , заборгованість по орендній платі за найм квартири за період з 01.09.2022 року по 31.01.2025 року в сумі 17 400 (сімнадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок, та заборгованості за оплату комунальних платежів сумі 21744 (двадцять одна тисяча сімсот сорок чотири) гривні 30 (тридцять) копійок, яка складається: з боргу за оплату води 1120 (одна тисяча сто двадцять) гривень 00 копійок, з боргу за оплату газопостачання 18179 (вісімнадцять тисяч сто сімдесят дев`ять) гривень 30 (тридцять) копійок та з боргу за оплату транспортування газопостачання - 2445 (дві тисячі чотириста сорок п`ять) гривень 00 копійок. Загальна сума заборгованості складає 39144 (тридцять дев`ять тисяч сто сорок чотири ) гривні 30 (тридцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поріччя Веселинівського району Миколаївської області, РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Кінецьпіль Первомайського району Миколаївської області, РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 понесені судові витрати в розмірі у розмірі 1180 (одна тисяча сто вісімдесят ) гривень 70 (сімдесят ) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 квітня 2025 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області А.О. Тустановський