Номер провадження: 22-ц/813/3270/25
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» про захист прав споживача шляхом визнання безпідставним боргу та зобов`язання списати його з особового рахунку, визнання правонаступником споживача за договором та зобов`язання переоформити договори, зобов`язання надати безперешкодний доступ до вузла обліку об`єкта споживача, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Науменко А.В. 26 листопада 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2024 року ОСОБА_1 , який діяв в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» про захист прав споживача шляхом визнання безпідставним боргу та зобов`язання списати його з особового рахунку, визнання правонаступником споживача за договором та зобов`язання переоформити договори, зобов`язання надати безперешкодний доступ до вузла обліку об`єкта споживача.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року цивільну справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Приморського районного суду м. Одеси.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду про те, що предмет позову про визнання безпідставним боргу за спожиту електричну енергію, визнання правонаступником за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії, надання доступу до вузла обліку об`єкта споживання, нерозривно пов`язаний із нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у Київському районі м. Одеси - суперечить змісту заявлених вимог, які стосуються безпосередньо неналежного виконання відповідачами договорів про надання комунальних послуг позивачу, як споживачу електричної енергії.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , який діяв в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» про захист прав споживача шляхом визнання безпідставним боргу за спожиту електричну енергію та зобов`язання списати його з особового рахунку, визнання правонаступником споживача за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії та зобов`язання переоформити договори, зобов`язання надати безперешкодний доступ до вузла обліку об`єкта споживача.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 42 постанови від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 (провадження №12-73гс20), аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Отже, слід дійти висновку, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Велика Палата Верховного Суду вважала, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються правила виключної підступності.

Схожа правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18.

Так, у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Тому на спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч. 3 ст. 30 ЦПК України.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 Верховний Суд зазначав, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що предметом заявлених ОСОБА_1 вимог є визнання безпідставним боргу за договором про постачання електричної енергії, визнання правонаступником за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії, надання доступу до вузла обліку об`єкта споживання, що нерозривно пов`язаний із нерухомим майном, а саме квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у Київському районі м. Одеси, а отже, дана справа підлягала передачі до Київського районного суду м. Одеси для розгляду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Підсудністю у цивільному судочинстві розуміється розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що даний спір належить до територіальної юрисдикції Київського районного суду м. Одеси.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 вищевказані висновки суду не спростовують.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе