Провадження № 2/679/167/2025
Справа № 679/1881/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Сопронюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Гомілко К.Е.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Огойка А.А.,

представника відповідача - адвоката Волкова С.В.,

представника третьої особи - Кечи М.І.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Нетішинської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2024 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Огойко А.А., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Нетішинської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог представник зазначив, що 14.11.2024 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , який в подальшому був розірваний заочним рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26.06.2018. В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.09.2018 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2018 до досягнення дитиною повноліття. Також, стягнуто з ОСОБА_2 на користь та на утримання позивачки аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.07.2018 до досягнення трьох років сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вказаного рішення суду було відкрите виконавче провадження 27.11.2018, а в подальшому у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів відповідача внесено до Єдиного реєстру боржників, накладено арешт на його кошти та застосовано до нього ряд тимчасових обмежень у правах.

З 2018 року відповідач не приймає участі у вихованні малолітнього сина, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не цікавиться умовами проживання, не проявляє щодо нього батьківської турботи та уваги, хоча має таку можливість.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідач тривалий час свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина ОСОБА_4 , а тому позбавлення його батьківських прав щодо останнього відповідатиме інтересам дитини. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду викладені в постановах від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17 (провадження №61-46449св18), від 27.01.2021 у справі №398/4299/17 (провадження №61-2861св20), від 17.07.2024 у справі №755/8647/23 (провадження № 61-6722св24), від 25.09.2024 у справі №522/13565/23 (провадження № 61-10227св24), представник вважає, що є всі підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Крім того, висновком органу опіки та піклування Нетішинської міської ради №12/23-02-03/24 від 06.09.2024 визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі наведеного позивачка просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, документальне підтвердження яких буде надано не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

24.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Волкова С.В., в якому він позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, тому відсутні правові підстави для позбавлення його батьківських прав.

Представник також зазначив, що після розірвання шлюбу син сторін - ОСОБА_4 залишився проживати із позивачкою, а відповідач регулярно, щомісячно, приймав участь в його утриманні, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Після початку окремого проживання сторін, з липня 2018 року відповідач продовжував приймати участь в утриманні та вихованні свого малолітнього сина ОСОБА_4 , спілкувався та зустрічався із ним.

Проте, з початку 2019 року позивачка ОСОБА_1 перестала відповідати на телефонні дзвінки відповідача, заблокувала його у соціальних мережах та усіма можливими способами перешкоджала йому у спілкуванні із сином. Відповідач намагався провідувати сина за місцем його проживання, але двері йому ніхто не відчиняв, при зустрічі на вулиці позивачка уникала спілкування з ним.

У зв`язку із вчиненням позивачкою перешкод для відповідача у прийнятті ним участі у спілкуванні з дитиною та його вихованні, він звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради. За результатами розгляду його звернення, рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 10.12.2020 №568/2020 було визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина.

Проте позивачка ухилялась від виконання вказаного рішення, усні намагання домовитися з нею про зустрічі з дитиною не дали позитивних результатів, тому відповідач мав намір звертатись до суду із позовом про встановлення порядку його участі у вихованні дитини, однак у квітні 2022 року був мобілізований в період дії воєнного стану до складу Збройних Сил України, а тому з поважних причин не зміг в подальшому захистити своє та дитини право на спілкування.

Представник вважає, що за даних конкретних обставин поведінка самої позивачки призвела до того, що відповідач не мав можливості, хоча бажав, спілкуватись із сином та приймати участь у його вихованні. Така поведінка позивачки не відповідає якнайкращим інтересам дитини. Отже, за даних обставин відсутня винна та свідома поведінка ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, не можна говорити про умисне і свідоме нехтування ним обов`язками батька, оскільки не прийняття участі в утриманні, вихованні та спілкуванні із дитиною є наслідком дій самої позивачки. Свою позицію представник також обґрунтовує правовими висновками викладеними в постановах Верховного Суду, зокрема, від 24.10.2024 у справі № 199/3287/23, від 26.12.2024 у справі 137/1411/23.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30.01.2025 задоволено клопотання представника позивачки - адвоката Огойка А.А. про продовження строку проведення підготовчого провадження.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19.03.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Огойко А.А. позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Крім того позивачка заначила, що відповідач щомісячно сплачує аліменти, але не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість. ОСОБА_2 з 2018 року з сином взагалі не спілкується, дитина його не знає. Відповідач приходив на засідання служби захисту дітей, коли вона зверталася за дозволом на виїзд дитини за кордон, і не заперечував проти цього. Що стосується звернення ОСОБА_2 до служби захисту дітей з приводу встановлення порядку спілкування з сином, то він зробив це навмисно, щоб її позлити, хоча вона не перешкоджала їм бачитися. Відповідач сам не проявляв бажання спілкуватися з дитиною, у встановлені в рішенні дні та години не з`являвся, з сином не бачився.

Представник позивачки вказав, що після визначення відповідачу способу участі у вихованні сина він жодного разу не прийшов до дитини, не звертався у відповідні компетентні органи з приводу того, що позивачка перешкоджає виконанню рішення, яким встановлено графік побачень з дитиною, проявляв повну байдужість до виховання сина. Після самовільного залишення військової частини у листопаді 2022 року, ОСОБА_2 перебував в м.Нетішин, однак не знайшов час побачитися з сином, не телефонує йому, не спілкується з ним іншим чином. Представник вважає, що за наведених обставин є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських справ відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Волков С.В. позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Крім того, пояснив, що не знає, де перебуває відповідач після самовільного залишення військової частини, він зустрічався з ним в м.Нетішин лише один раз, коли укладав договір про надання правничої допомоги. Твердження представника позивачки, що ОСОБА_2 перебуває в м.Нетішин є лише його припущенням. Відповідач не має власного мобільного телефона і немає номера телефону свого малолітнього сина ОСОБА_4 , щоб спілкуватися з ним в телефонному режимі. Представник вважає, що позивачка не надала суду доказів необхідності та доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, а також того, що це відповідатиме інтересам дитини.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - органу опіки та піклування Нетішинської міської ради Кеча М.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 від 06.09.2024.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представників відповідача та третьої особи, показання свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 31.08.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області.

Як вбачається з рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26.06.2018, шлюб між сторонами у справі, що зареєстрований 14.11.2014 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №266 - розірвано.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.09.2018 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 липня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного рішення суду 27.11.2018 було відкрите виконавче провадження НОМЕР_7.

Як вбачається з свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 20.06.2019, позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

З витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини №24 від 01.12.2020 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 звернувся до служби у справах дітей із заявою щодо визначення способів його участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , в зв`язку з тим, що матір дитини ОСОБА_1 чинить перешкоди у спілкування з сином. Він наполягав на можливості бачитися та спілкуватися зі своїм сином, хоча вказав, що на той час не бачив його біля двох років. На засіданні комісії позивачка ОСОБА_1 підтвердила, що відповідач частково сплачує аліменти, але заперечувала проти спілкування батька з сином, вказувала, що останній зловживає алкогольними напоями, тому вона хоче зберегти психіку дитини. За результатами засідання, комісія вирішила клопотати перед виконавчим комітетом Нетішинської міської ради про визначення способів участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради «Про визначення способів участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 та спілкуванні з ним» №568/2020 від 10.12.2020 було визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкуванні з ним таким чином: встановлено дні зустрічі та особистого спілкування батька з дитиною: перші 3 місяці після прийняття рішення, у присутності матері дитини, ОСОБА_1 , у першу та третю п`ятницю місяця віл 17 год. до 20 год., у другу та четверту суботу місяця від 16 год. до 20 год.; в подальшому, у першу та третю п`ятницю місяця віл 17 год. до 20 год., кожні другі та четверті вихідні дні місяця від 11 год. суботи до 19 год. неділі; в інші дні та години тижня за попередньою домовленістю між батьками дитини.

Як вбачається з листів служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради №10/02-10-221/2025 від 07.02.2025, №10/02-10-351/2025 від 04.03.2025, ОСОБА_2 в період з 10.12.2020 по 07.04.2022 усно звертався до служби у справах дітей 22.12.2020 з питання виконання рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 10.12.2020 №568/2020 «Про визначення способів участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 та спілкуванні з ним». Працівниками служби буди надані роз`яснення щодо виконання цього рішення та рекомендовано у разі його невиконання матір`ю дитини ОСОБА_1 , звертатися до служби у справах дітей щодо здійснення перевірки. Після 07.04.2022 ОСОБА_2 до служби у справах дітей з приводу перешкоджання йому у вихованні і спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 - не звертався.

Як свідчать довідки Нетішинської гімназії «Гармонія» №110 від 06.06.2024, № 15-1 від 18.07.2024, батько ОСОБА_3 - учня 4-А класу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , за період навчання дитини в закладі з 01.09.2021 по даний час не спілкувався з класним керівником, не цікавився успішністю, поведінкою та здоров`ям дитини. Жодного разу не був присутнім на батьківських зборах, не забирав дитину із закладу додому.

Згідно листа комунального некомерційного підприємства Нетішинської міської ради «Центр первинної медико - санітарної допомоги» № 1213 від 17.07.2024, ОСОБА_2 - батько малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на прийом до лікаря-педіатра з сином не з`являється, в телефонному режимі з лікарем не спілкується.

З листа відділу поліцейської діяльності № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області №3274/121/124/111-24 від 18.07.2024 вбачається, що ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не притягувався.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 24.07.2024, складеного спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 та сестрою ОСОБА_8 . Для виховання та розвитку дитини створені належні умови.

Листом №14/02-03-1315/24 від 09.08.2024 служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради звернулася до відділу поліцейської діяльності № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області з проханням притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за неналежне виконання ним батьківських обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_3 . Результати розгляду даного звернення в матеріалах справи відсутні.

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області №12/23-02-03/24 від 06.09.2024, визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він ухиляється від виховання та утримання малолітнього сина, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, хоча має реальну можливість їх виконувати, але не вчиняє відповідних дій.

У зв`язку наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 01.07.2018 по 29.10.2024 становить 155280,35 гривень, відомості про ОСОБА_2 внесено до Єдиного реєстру боржників, що підтверджується копією надісланого останньому повідомлення державного виконавця № 27240 від 29.10.2024. Крім того, ОСОБА_2 тимчасово, до погашення заборгованості зі сплати аліментів, обмежено у праві керування транспортними засобами, в праві користування визначеними видами зброї, в праві полювання, а також накладено арешт на його грошові кошти в межах суми стягнення, що підтверджується відповідними постановами державного виконавця від 29.10.2024 та 30.10.2024.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеного головним державним виконавцем Нетішинського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) № 12 від 09.12.2025, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_5 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.07.2018 по 31.12.2024 складає 117888,59 гривень. Сплата аліментів за січень 2024 року, жовтень - грудень 2024 року підтверджується платіжною інструкцією від 10.02.2024, квитанціями від 10.11.2024, від 06.12.2024, від 10.01.2025. З даного розрахунку вбачається, що відповідач щомісячно сплачував аліменти на сина, але переважно в меншому розмірі, ніж йому нараховували до сплати. Починаючи з травня 2024 року відповідач почав сплачувати аліменти в розмірі, що йому нараховували, а в деякі місяці навіть більше визначеної щомісячної суми.

З листів ІНФОРМАЦІЯ_3 №1/312 від 20.01.2025, військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України №314 від 01.03.2025, ТУ ДБР у м.Хмельницькому № 16041-255/х/14-01-17091/2025 від 13.03.2025, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , призваний 07.04.2022 у Збройні Сили України по мобілізації згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 ІНФОРМАЦІЯ_5 у військову частину НОМЕР_3 . За відмову від виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_4 омпбр від 11.08.2022 солдата військової служби ОСОБА_2 увільнено від займаних посад. В бойових діях ОСОБА_2 участі не приймав. 27.11.2022 солдат ОСОБА_2 самовільно залишив пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_3 . Самостійні пошуки військовослужбовця тривають, на даний час результат відсутній. По факту самовільно залишення військової частини ОСОБА_2 . Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницький відкрито кримінальне провадження за №0000077. У зв`язку з не встановленням місця знаходження підозрюваного ОСОБА_2 , 01.08.2023 винесено постанову про оголошення розшуку останнього. На даний час його розшук триває.

В судовому засіданні були допитані свідки - подруги позивачки: ОСОБА_9 - дружать близько трьох років, ОСОБА_10 - дружать близько шести років, ОСОБА_11 - знайомі більше 15 років, а дружать з часу розлучення ОСОБА_1 . Вказані свідки кожен окремо показали, що за час спілкування з позивачкою жодного разу не бачили відповідача поруч з сином ОСОБА_4 . Останній про батька не згадує, каже, що в нього тата немає. Зі слів ОСОБА_1 їм відомо, що відповідач з сином не спілкується, не бачиться, не приймає участі у його вихованні.

В судовому засіданні в присутності психолога ОСОБА_12 малолітній ОСОБА_3 пояснив, що не пам`ятає свого батька, не знає як він виглядає. Спілкуватися з ним не бажає, вказує, що йому це не потрібно.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно ст.9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

В силу статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частинами 1, 2, 4 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч.2 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення положень п.2 ч.1 ст.164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п.п.15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні справи про позбавлення батьківських прав суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі №545/560/21).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункти 54, 58 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/040).

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

Відповідно до ст.81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання ним батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивачку.

Всупереч наведеним положенням ЦПК України позивачка не надала суду доказів на підтвердження наявності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що відповідач з 2018 року не проживає разом з малолітнім сином ОСОБА_4 , не виконує належним чином свої обов`язки щодо його виховання, не проявляє інтересу до його життя і навчання, не бачиться та не спілкується з ним.

Однак, у грудні 2020 року ОСОБА_2 звертався до служби у справах дітей із заявою щодо визначення йому способів участі у вихованні сина посилаючись на те, що позивачка перешкоджає йому спілкуватися з сином, за результатом розгляду якої виконавчий комітет Нетішинської міської ради ухвалив рішення № 568/2020 від 10.12.2020, яким визначив дні зустрічі та особистого спілкування батька з дитиною. Пізніше, 22.12.2020 він звертався до служби у справах дітей за роз`ясненням порядку виконання вказаного рішення. Крім того, ОСОБА_2 регулярно, щомісячно сплачує аліменти на сина, хоча і не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість. З травня 2024 року відповідач сплачує аліменти в розмірі, що йому нараховують, а в деякі місяці навіть більше визначеної щомісячної суми, що свідчить про намір зменшити заборгованість, що виникла.

З наведеного вбачається, що відповідач не втратив інтересу до дитини, зацікавлений в подальшому приймати участь у житті сина, надає матеріальну допомогу на його утримання шляхом сплати аліментів.

Про небайдуже ставлення відповідача до свого сина і бажання все таки виконувати свої батьківські обов`язки свідчить також те, що перебуваючи в розшуку у зв`язку із самовільним залишенням військової частини він бере участь у даній справі через свого представника та відстоює свої батьківські права відносно дитини.

В той же час судом не встановлено, а позивачкою не доведено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином, остаточно і свідомо самоусунувсь від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Як на одну з підстав невиконання відповідачем батьківських обов`язків щодо сина, позивачка посилалася на наявність заборгованості зі сплати аліментів, проте сам по собі факт заборгованості зі сплати аліментів не може бути підставою для позбавлення особи батьківських прав, оскільки не є підтвердженням ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини, свідомого нехтування батьком своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №638/16622/17).

Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, на який посилається позивачка, суд враховує наступне.

У частинах 5, 6 статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При цьому, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21).

Наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування Нетішинської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які свідчили б про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку батька загрози для дитини, її здоров`ю та психічному розвитку. Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка умисно не здійснює своїх батьківських обов`язків і що його поведінку неможливо змінити в кращу сторону. Крім того, висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності у такий спосіб захисту її прав.

Враховуючи наведене, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки, як вбачається із встановлених у судовому засіданні обставин, він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Вирішуючи даний спір, суд враховує те, що до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина. В матеріалах справи також відсутні докази того, що ОСОБА_2 притягувавсь до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство щодо до неї тощо.

З огляду на вищевикладене, враховуючи необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на збереження зв`язків з батьком, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для застосування до відповідача такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності в цьому, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, суд вважає за необхідне попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_4 , поклавши на орган опіки та піклування Нетішинської міської ради Хмельницької області контроль за виконанням ним батьківських обов`язків протягом одного року.

Суд переконаний, що позбавлення відповідача батьківських прав не сприятиме захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та не відповідатиме її інтересам.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можливе лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Таких обставин у даній справі не встановлено.

В силуст.141 ЦПК України у разі відмови у позові, судові витрати з відповідача на користь позивача не стягуються.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.7, 141, 150, 155, 157, 164, 166 СК України, ст.ст.11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.2, 5, 10-13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Нетішинської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і покласти на орган опіки та піклування Нетішинської міської ради Хмельницької області контроль за виконанням ним батьківських обов`язків протягом одного року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони у справі:

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Огойко Андрій Анатолійович, місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_4 .

Представник відповідача: адвокат Волков Сергій Вікторович, місцезнаходження: Хмельницька область, Шепетівський район, м.Нетішин, а/с206, 30100.

Третя особа: орган опіки та піклування Нетішинської міської ради, місцезнаходження: Хмельницька область, Шепетівський район, м.Нетішин, вул.Шевченка, буд.1, 30100.

Суддя: Сопронюк О.В.