Єдиний унікальний номер судової справи 462/2073/25
Номер провадження 2/462/1145/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

22 квітня 2025 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., перевіривши матеріали позовної заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перший на Патона» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати внесків,

встановив:

І. Рух справи.

Уповноважений представник ОСББ «Перший на Патона» адвокат Кінаш Д. В., 25.03.2025 року (вх. № 6501) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати внесків, у якій просить суд:

- стягнути з відповідачів на користь позивача:

25 110 грн. 65 коп. заборгованості за оплату внесків на утримання будинку за період з березня 2020 року по січень 2025 року включно;

7 727 грн. 04 коп. інфляційних втрат за період з березня 2020 року по січень 2025 року включно;

1 661 грн. 09 коп. 3% річних за період з 01.03.2020 року по 31.01.2025 року включно.

- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 25.03.2025 року направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідачів у справі.

Відповіді на вказані запити надійшли до суду 05.03.2024 року.

ІІ. Щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що така не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України та підлягає залишенню без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

ІІІ. Щодо доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Суд враховує, що згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20) правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Так, позивач у своїй заяві покликається, зокрема на те, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № 564-з від 01.02.1995 року, однак жодних доказів (документів), які б підтверджували право власності чи проживання таких у вказаній квартирі станом на день подачі позову, суду не надано.

Вказане унеможливлює перевірку дотримання припису ч. 1 ст. 30 ЦПК України, згідно якої позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, що у свою чергу також порушує принцип «forum rei sitae» (юрисдикція місця розташування майна).

ІV. Підсумки.

За нормою ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд приймає до уваги позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висвітлену 07.02.2024 року у справі № 295/434/22, провадження № 61-10948св23, згідно якої формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням» ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08.03.2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Слід зазначити, що вказані в ухвалі суду недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене, позовну заяву слід залишити без руху та запропонувати позивачу усунути недоліки, зазначені в ухвалі суду протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України позовна заява, що не відповідає вимогам закону, підлягає залишенню без руху до виправлення позивачем вказаних недоліків.

При цьому позивача попереджається, що у разі не усунення недоліків позовної заяви в строк, вказаний в ухвалі, позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута.

З огляду на викладене та керуючись ст. 185 ЦПК України, суд -

постановив:

Позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перший на Патона» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати внесків залишити без руху.

Роз`яснення суду.

Позивачу надається п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення зазначених вище недоліків.

У разі невиконання вимог ухвали суду в зазначений строк, позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перший на Патона» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати внесків вважати неподаною та повернути з усіма доданими до неї документами.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко