Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1445/24 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 60 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/1445/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, та встановлення факту, що має юридичне значення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою адвокатом Могильницькою Іриною Михайлівною,

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 04 грудня 2024 року, яке ухвалене під головуванням Чішман Л.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Просила: визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини та надати їй додатковий строк протягом двох місяців, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є чоловіком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 . Заповіту спадкодавцем складено не було. Відповідно спадкоємцями першої черги спадкування за законом є вона ( ОСОБА_1 ) та їх спільна із спадкодавцем повнолітня донька ОСОБА_5 . У вересні 2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 . Нотаріусом 18 жовтня 2023 року винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставами відмови стало пропущення нею шестимісячного строку для прийняття спадщини. Одночасно у постанові роз`яснено право звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також повідомлено, що із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який є племінником померлого спадкодавця. У визначений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини вона із відповідною заявою до нотаріуса звернутися не змогла у зв`язку з станом здоров`я, оскільки має суттєві труднощі з пересуванням та не може ходити без сторонньої допомоги. Наданими нею медичними документами підтверджується, що вона страждає на ревматоїдний артрит, поліартрит, активність ІІІ, СФН ІІІ, анемію середнього ступеню, венозну хворобу судин нижніх кінцівок, початкову катаракту, міокардіострофію змішаного генезу СНТ ІІ А; стан після перенесеного гнійного артриту плюсно фалангового суглобу правової стопи. Крім того, вона була цілком переконана, що вона та їхня спільна зі спадкодавцем донька є єдиними спадкоємцями за законом та вони у будь-який час зможуть оформити спадщину. Також існують розбіжності у написанні прізвища спадкодавця у свідоцтвах про шлюб, про народження та про смерть, яка виникла внаслідок помилкового перекладу з російської на українську мову. Так, у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця « ОСОБА_6 », у свідоцтві про укладення шлюбу прізвище спадкодавця записано російською мовою « ОСОБА_6 », а у свідоцтві про народження їх спільної із померлим чоловіком доньки ОСОБА_7 прізвище батька дитини - « ОСОБА_8 ». У документах, що її посвідчують, її прізвище « ОСОБА_8 ». У неї не виникає сумнівів наявності родинних відносин між нею та її померли чоловіком ОСОБА_4 . Встановлення факту родинних відносин їй потрібно для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_4 .

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 04 грудня 2024 року позов задоволений. ОСОБА_1 наданий додатковий строк два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлений факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є чоловіком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, через адвоката Могильницьку І.М. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що по-перше, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 . Строк для прийняття спадщини за померлим сплив 02 серпня 2023 року. За життя спадкодавець проживав разом із ним ( ОСОБА_2 ) у одній квартирі, частка якої складає спадкове майно померлого. Оскільки позивач із померлим ОСОБА_4 тривалий час разом не проживала, то між дядьком та племінником існувала домовленість про спадкування частки у квартирі саме племінником, але за життя дядько заповіт не склав. Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини 18 жовтня 2023 року, тобто з пропуском строку. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини зазначила дві обставини: хворобу та необізнаність щодо строку для прийняття спадщини. У подальшому була додана ще одна підстава, а саме, - позивач довідалася про смерть ОСОБА_4 за кілька тижнів до закінчення строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач ствердила, що вона та її донька дізналися про смерть чоловіка та батька наприкінці липня 2023 року, що підтверджено свідком ОСОБА_9 . За таких обставин, позивач визнала, що про смерть чоловіка дізналася у межах строку для прийняття спадщини. Натомість суд зробив безпідставний висновок про те, що саме відповідач ( ОСОБА_2 ) був зобов`язаний у лютому 2023 року повідомити позивача про смерть її чоловіка та вважав таке неповідомлення недобросовісною поведінкою племінника, хоча сама позивач та свідок ОСОБА_9 підтвердили неприязні стосунки та нерегулярне спілкування позивача із чоловіком, а племінник (відповідач ОСОБА_2 ) жодних умисних дій для приховання факту смерті спадкодавця не вчиняв. За таких обставин, необізнаність позивача із фактом смерті її чоловіка протягом п`яти місяців після смерті останнього була наслідком бездіяльності самої ОСОБА_1 . Обставини не спілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносин між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті спадкодавця не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, якщо у спадкоємця перешкод або істотних труднощів для подання заяви не було. Отже, саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. За таких обставин, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Також позивач стверджує, що з моменту смерті спадкодавця та до 18 жовтня 2023 року вона хворіла, що перешкодило їй вчасно подати заяву про прийняття спадщини. На погляд скаржника, надані позивачем медичні документи свідчать про відсутність поважних причин для пропуску строку на подання заяви у період, визначений законодавством, для прийняття спадщини, оскільки: хвороби є хронічними; при тому, що позивач є особою з інвалідністю 2-ої групи, рекомендації про необхідність стороннього догляду відсутні та позивач мала можливість самостійно пересуватися; останній раз ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у 2021 році, а у період із 02 лютого по 02 серпня 2023 року лікувалася амбулаторно, регулярно відвідуючи сімейного лікаря; хвороба також не стала перешкодою для того, щоб наприкінці липня - початку серпня 2023 року позивач, бажаючи одержати свідоцтво про смерть чоловіка, без ліфта «піднялася» на п`ятий поверх будинку до квартири, у якій проживав її чоловік до своєї смерті; після спливу строку для прийняття спадщини позивач подала до приватного нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири, не обґрунтовуючи при цьому покращення хворобливого стану здоров`я. По-друге, встановивши факт родинних відносин між дружиною та чоловіком, суд першої інстанції не врахував правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 27 вересня 2024 року в справі №203/639/23, про те, що встановлення факту родинних відносин можливо лише за наявності кровного споріднення, а чоловік та дружина не є кровними родичами та законом чітко передбачено, що факт шлюбу може бути підтверджений лише свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. Також факт перебування позивача із спадкодавцем ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі на час смерті останнього ніким не оспорюється.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Могильницька І.М. апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити, - рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Демчик Н.О. апеляційну скаргу не визнали та просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач ОСОБА_3 щодо апеляційної скарги заперечила та просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовну вимогу про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка (подружжя), суд першої інстанції виходив із того, що суду не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_2 повідомив позивача про смерть її чоловіка. Наприкінці липня 2023 року донька померлого приходила довідатися про стан здоров`я батька, яку повідомили про його смерть. У подальшому до відповідача ОСОБА_2 приходила позивач та просила свідоцтво про смерть чоловіка, яке племінник дружині померлого не дав. Отже, позивач про смерть свого чоловіка довідалася наприкінці липня 2023 року. Крім того, у заяві про прийняття спадщини відповідач ОСОБА_2 зазначив недостовірну інформацію про те, що інших спадкоємців, окрім нього, немає, хоча йому достовірно було відомо, що у небіжчика є дружина та донька. Також медичними документами підтверджена важкість хвороб, на які страждає позивач. Зі змісту повторного свідоцтва про смерть вбачається, що позивач його отримала 05 серпня 2023 року, чим підтверджується відсутність у останньої можливості звернутися до нотаріуса у строки, встановлені законом, із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка. Обставини у сукупності вказують на поважність причин пропуску позивачем строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Позивач згідно з законом є спадкоємцем першої черги та не змогла з поважних причин, у межах строку, відведеного для звернення, звернутися з відповідною заявою до нотаріальної контори, а встановлення додаткового строку для прийняття спадщини є єдиним шляхом отримання спадкового майна.

Задовольняючи позовну вимогу про встановлення факту родинних відносин між позивачем та її чоловіком, суд першої інстанції виходив із того, що неправильний переклад прізвища спадкодавця та його зазначення у різних документах по-різному не може бути підставою, яка позбавить позивача оформити її спадкові права.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги щодо встановлення факту родинних відносин та погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення вимоги про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її чоловіка з наступних мотивів.

Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами частини другої ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Так, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина перша ст.1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (частина перша ст.1262 ЦК України).

За частиною третьою ст.1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення).

Разом із тим, відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх відправа на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша ст.1270 ЦК України).

За правилами частини першої ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини третьої ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Відповідно до ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем та така дія має бути вчинена спадкоємцем упродовж шести місяців із часу смерті спадкодавця, тобто відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Від цієї позиції Верховним Судом наразі не відступлено.

Отже, за сталою судовою практикою правила частини третьої ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу. Відсутність письмової згоди спадкоємця, який прийняв спадщину, свідчить про наявність спору, який слід розглядати у порядку позовного провадження цивільного судочинства.

Згідно з частинами першою-третьою ст.12, частинами першою, п`ятою та шостою ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі №129/1033/13-ц).

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 21 червня 1992 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.6).

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дочка ОСОБА_10 (а.с.7).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 05 серпня 2023 року (а.с.5).

Відповідно до довідки КП «Житомирське ОМ БТІ» Житомирської обласної ради від 05 вересня 2023 року №4679 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_11 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на житло, виданого 23 березня 2001 року відділом приватизації державного житлового фонду (а.с.8).

Отже, внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло, у тому числі, частина квартири АДРЕСА_1 .

Із ксерокопії спадкової справи №145/2023 року прослідковується, що до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 12 червня 2023 року звернувся відповідач ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.28). У заяві про прийняття спадщини зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядько, ОСОБА_4 , останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_2 , який був рідним братом його батька, ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Також у заяві відповідач ОСОБА_2 приватного нотаріуса повідомив, що крім нього інших спадкоємців за законом немає.

Позивач ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , подала 18 жовтня 2023 року заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.42).

Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. від 18 жовтня 2023 року №2127/02-31 ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с.12,46). Також у постанові зазначено, що із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся ОСОБА_2 .

Отже, заповіту спадкодавець не залишив та своєчасно із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця до приватного нотаріуса звернувся племінник, який є спадкоємцем за законом другої черги за правом представлення, та з пропуском строку для прийняття спадщини заяву про оформлення спадщини подала дружина померлого, яка належить до спадкоємців першої черги за законом. Донька померлого заяву про прийняття спадщини не подала та вважається такою, що спадщину після смерті батька не прийняла.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2-ої групи безстроково, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 (а.с.11).

Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 02 червня 2021 року, витягу з постанови лікарської комісії від 12 вересня 2023 року №181, витягу з постанови лікарської комісії від 30 квітня 2024 року №331, - хвороби, на які страждає позивач ОСОБА_1 , тобто її стан здоров`я, потребує постійного медикаментозного лікування та обстеження лікаря ревматолога, а також стаціонарного лікування (а.с.9-10,67).

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, який дослідив кожний доказ, що знаходиться у матеріалах справи на належність, допустимість, достовірність, та надав зібраним у справі доказам належну оцінку в сукупності, врахувавши їх достатність і взаємний зв`язок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що стан здоров`я позивача вказує на важкий перебіг хвороб, якими вона страждає, внаслідок чого є особою з інвалідністю 2-ої групи; через хвороби про смерть чоловіка змогла довідатися лише наприкінці липня 2023 року, коли донька зайшла провідати батька; у наданні свідоцтва про смерть її чоловіка, із яким вона перебувала у шлюбі з 1992 року, племінник відмовив; вона невідкладно звернулася для отримання повторного свідоцтва про смерть чоловіка, яке їй було видано уповноваженим органом лише 05 серпня 2023 року, тобто вже після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, що підтверджує обставини відсутності об`єктивної можливості звернутися до нотаріуса в строки, встановлені законом, із заявою про прийняття спадщини, оскільки факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребуванням від спадкоємця свідоцтва про смерть, якого у неї не було до 05 серпня 2023 року. Крім того, приймаючи до уваги хворобливий стан здоров`я, позивач стикнулася із істотними для неї труднощами, але вона вживала необхідних заходів для подання заяви про прийняття спадщини, допустивши досить незначний пропуск строку для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Також, при поданні заяви про прийняття спадщини племінник не повідомив приватного нотаріуса про існування у померлого дружини та доньки, тобто спадкоємців, що належать до першої черги спадкоємців за законом, хоча йому про їх існування було достовірно відомо. Отже, позивач пропустила незначний строк для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини з поважних причин, які пов`язані з об`єктивними та істотними для неї труднощами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач могла попри свої хвороби відвідувати лікарів та наприкінці липня 2023 року змогла дійти без ліфта на п`ятий поверх не спростовують ступінь стійкого розладу функцій організму позивача, зумовленого захворюваннями, оскільки 2-а група інвалідності встановлена та не скасована і є чинною.

Не проживання подружжя останнім часом разом та характер відносин між ними при тому, що шлюб розірваним не був та спадкодавець заповіту на племінника не залишив переконливо свідчить про небажання спадкодавця позбавити дружину та доньку спадщини, а тому воля останнього спотворена бути не повинна. Рішення має бути не лише законним, а й справедливим.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені вище обставини в сукупності вказують на поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка, яка належить до спадкоємців за законом першої черги, а доводи апеляційної скарги з цього приводу грунтуються на припущеннях, що в основу судового рішення покладено бути не може, оскільки доказування ґрунтуватися на припущеннях не повинно.

За положеннями частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, не можна вважати релевантними до спірних правовідносин, враховуючи відмінність обставин.

Водночас, встановивши, факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є чоловіком ОСОБА_1 , суд першої інстанції безпідставно не врахував висновок Верховного Суду, який викладений у постанові від 27 вересня 2024 року в справі №203/639/23, за яким, встановлення факту родинних відносин можливо лише за наявності кровної спорідненості.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року в справі №569/16419/15-ц та від 23 травня 2018 року в справі №766/5046/16-ц.

Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення, так і непряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів доходить висновку, що встановлення факту родинних відносин можливо лише за наявності кровної спорідненості. Матеріалами справи не доведено, що позивач із чоловіком мала кровне споріднення, а тому відсутні підстави встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до положень до ст.376 ЦПК України апеляційний суд рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту родинних відносин скасовує та ухвалює в цій частині нове, яким відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення. У решті рішення залишається без змін.

Відповідно до положень п.9 частини першої ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю 1-ої та 2-ої груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, як особа з інвалідністю 2-ої групи, то ОСОБА_2 належить компенсувати судовий збір у сумі 1 453,04 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що передбачено положеннями частини шостої ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Могильницькою Іриною Михайлівною, задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 04 грудня 2024 року в частині встановлення факту родинних відносин скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення.

У решті рішення залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 453,04 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: