КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3922/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Желепи О.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання договору та визначення місця проживання дитини,

за апеляційною представника ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2024 року, постановлену під головуванням судді Гаврилової О.В.,-

встановив:

У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду із названою позовною заявою.

Позивач просив: розірвати укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір про місце проживання дитини, умови здійснення права на особисте виховання дитини, сплату аліментів на дитину від 22 лютого 2021 року, посвідчений ПН КМНО Горбуновою Л.В.; визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 почергово з кожним з батьків, у такому порядку: з 30 червня кожного поточного календарного року по 31 серпня кожного поточного календарного року - один місяць з матір`ю ОСОБА_2 за місцем її проживання; один місяць з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання (місячний період проживання дитини з матір`ю ОСОБА_2 починається з 18:00 год 30 червня кожного поточного календарного року та закінчується о 18.00 год 31 липня кожного поточного календарного року; місячний період проживання дитини з батьком ОСОБА_1 починається з 18:00 год 31 липня кожного поточного календарного року та закінчується о 18.00 год 31 серпня кожного поточного календарного року); з 31 серпня кожного поточного календарного року по 30 червня кожного наступного календарного року - один тиждень з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання; один тиждень з матір`ю ОСОБА_2 за місцем її проживання. Тижневий період проживання дитини з кожним з батьків починається з 18:00 год 31 серпня кожного поточного календарного року (перший тиждень дитина проживає з матір`ю ОСОБА_2 ) та завершується через один тиждень у відповідний день о 18.00 год.

23 жовтня 2024 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

ОСОБА_1 просив визначити наступний час та місце побачень і спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 зі своїм батьком: під час навчального процесу малолітньої ОСОБА_3 - протягом кожного тижня кожного календарного місяця з 11 год 50 хв п`ятниці, але не раніше фактичного часу закінчення занять в гімназії № 99 м. Києва згідно затвердженого розкладу, до 08 год 30 хв понеділка, але не пізніше початку занять в гімназії № 99 м. Києва згідно затвердженого розкладу, за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері; під час перебування малолітньої ОСОБА_3 на весняних, осінніх, зимових та літніх канікулах - протягом кожного тижня кожного календарного місяця з 19 год 00 хв. п`ятниці до 19 год 00 хв неділі, за місцем проживання ОСОБА_1 без присутності матері; зобов`язати ОСОБА_2 передавати малолітню дитину ОСОБА_3 її батьку - ОСОБА_1 протягом навчального періоду за адресою місця її навчання, а саме: АДРЕСА_2 , а протягом перебування малолітньої ОСОБА_3 на весняних, осінніх, зимових та літніх канікулах за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до визначеного судом часу побачень та спілкувань.

Заява обґрунтована тим, що відповідач перешкоджає позивачу у спілкування із спільною дочкою. Вид забезпечення позову до набрання рішення суду законної сили у даній справі є співмірним із заявленими позовними вимогами та сприятимуть ефективному захисту інтересів позивача та малолітньої дитини.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Визначено час та місце побачень і спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 : під час навчального процесу малолітньої ОСОБА_3 - першого та третього тижня кожного календарного місяця з 11 год 50 хв п`ятниці, але не раніше фактичного часу закінчення занять в гімназії № 99 м. Києва згідно затвердженого розкладу, до 08 год 30 хв понеділка, але не пізніше початку занять в гімназії № 99 м. Києва згідно затвердженого розкладу, за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері;під час перебування малолітньої ОСОБА_3 на весняних, осінніх, зимових та літніх канікулах - першого та третього тижня кожного календарного місяця з 19 год 00 хв п`ятниці до 19 год 00 хв неділі, за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері.

Зобов`язаноОСОБА_2 передавати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьку - ОСОБА_1 протягом навчального періоду за адресою місця її навчання, а саме: АДРЕСА_2 (місцезнаходження навчального закладу), а протягом перебування малолітньої ОСОБА_3 на весінніх, осінніх, зимових та літніх канікулах за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до визначеного судом часу побачень та спілкувань.

В іншій частині вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить ухвалу суду від 29жовтня 2024року скасувати.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та його представник заперечили щодо доводів апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково вимоги заяви, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості вимог заяви про забезпечення позову. Суд першої інстанції зазначив, що часткове задоволення вимог заяви, враховуючи необхідність дотримання рівноваги між інтересами дитини та кожного із батьків, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. При цьому, встановлення відповідного часу та місця побачень і спілкувань з дитиною не вирішить спір по суті, а лише забезпечить збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком, незважаючи на тривалість розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Обґрунтовуючи подану заяву, заявник зазначав, що ОСОБА_2 перешкоджає позивачу у спілкування із спільною дочкою. ОСОБА_1 вважав, що забезпечення позову у спорі між батьками щодо їх участі в житті спільної дочки сприятиме підтриманню емоційного зв`язку між батьком та малолітньої дитиною. Обрані заходи забезпечення є співмірними із заявленими позовними вимогами.

У постанові Верхового Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 467/403/22 зроблено висновок: «У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах

від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження

№ 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Так, предметом пред`явленого позову є визначення місця проживання дитини та розірвання договору про сплату аліментів, умов здійснення особистого виховання дитини.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 зазначав, що відповідач перешкоджає спілкуванню із малолітньою дитиною. На підтвердження вимог, позивачем надано копію заяви від 22 жовтня 2024 року до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із повідомленням вказаних обставин та проханням вжити заходи щодо припинення перешкоджання відповідачем у спілкуванні заявника із донькою.

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову є доцільним та співмірним з заявленими вимогами позовної заяви, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявника та утруднити виконання рішення суду в майбутньому.

Зустрічі батька з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

З метою запобігання втраті емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, який може бути тривалим, забезпечення позову відповідає нормам процесуального права.

На час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні обґрунтовані докази вважати, що проведення зустрічей дитини із батьком без присутності матері може призвести до негативних наслідків для емоційного стану дитини.

Враховуючи, що на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини, батько проживає окремо від дитини та має право на особисте спілкування з нею, відтак, матір не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність та обґрунтованість вимог заяви про забезпечення позову.

Апеляційний суд вважає, що застосування вказаних заходів забезпечення позову, у разі вирішення спору по суті та ухвалення рішення суду про визначення місця проживання дитини разом із батьком, сприятиме уникненню будь-яких труднощів та погіршенню емоційного стану малолітньої дитини.

При розгляді заяви про забезпечення позову судом першої інстанції враховані вимоги закону та відповідні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України.

У поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано вид забезпечення позову, зазначено усю необхідну інформацію про предмет забезпечення.

Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Будь-яких доказів, що у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову, будуть порушені права відповідача або інших осіб, суду не представлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено принцип рівності прав батька та матері, колегія суддів відхиляє, оскільки встановлений ухвалою суду графік побачень має відповідати насамперед інтересам малолітньої дитини, з урахуванням її усталеного розпорядку дня та способу життя.

Колегія суддів зауважує, що в спорах щодо дітей останні є суб`єктом, а не об`єктом правовідносин, і у будь-якому випадку найвищою метою є захист найкращих інтересів дітей, навіть якщо такі не співпадають з інтересами одного чи обох батьків.

Доводи апеляційної скарги про те, що в рамках названої справи вже розглядалась заява позивача про забезпечення позову, у задоволенні якої в частині визначення місця побачень і спілкування малолітньої дитини з батьком ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року відмовлено, колегія суддів оцінює критично, оскільки така відмова суду не перешкоджає повторному зверненню ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову.

Під час судового розгляду апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 має негативний вплив на малолітню дитину.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 29 жовтня 2024 року постановлена з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 21 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: О.В. Желепа

С.Г. Музичко