Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря судових засідань Петришина Н.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Ужгородський муніципальний транспорт Ужгородської міської ради» та ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів», -

в с т а н о в и в:

04.11.2024 позивач ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Комунального підприємства Ужгородський муніципальний транспорт Ужгородської міської ради» та ОСОБА_4 ,про визначення дій Комунального підприємства Ужгородський муніципальний транспорт Ужгородської міської ради» та ОСОБА_4 протиправними та стягнення з Комунального підприємства Ужгородський муніципальний транспорт Ужгородської міської ради» моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 28.08.2024 близько 10 год. 35 хв. він їхав з дружиною ОСОБА_5 міським автобусом марки «Електрон», д.н.з. НОМЕР_1 додому з поліклініки. Під час виходу з маршрутного автобуса на зупинці за адресою м.Ужгород, вул. Карпатської України,2, водій ОСОБА_4 передчасно зачинив двері, притиснувши ними руку позивача.

Пасажири маршрутки і дружина позивача почали кричати, після чого водій відкрив двері. На дану подію водій не звернув уваги і поїхав, начебто нічого не трапилося.

Позивач мав при собі бинт і інші ліки і він з дружиною на зупинці по вул. К.України біля АВС «Зіна» зробили тимчасову пов`язку позивачу для припинення кровотечі. А вдома зробили іншу пов`язку.

Після цього позивач звернувся до сімейного лікаря, чергового лікаря ОСОБА_6 , але незважаючи на наполягання позивача, медичної допомоги останній не отримав. Також лікар повідомила про необхідність звернутися до травмпункту.

З приводу цієї події позивач звернувся до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області із заявою, яка зареєстрована в журналі реєстрації за №17320 від 28.08.2024, однак перевірка по ній була поверхнева і результати по ній не відповідають дійсності.

Згідно цієї довідки опитаний водій ОСОБА_4 пояснив, що він керував автобусом «Електрон», д.н.з. НОМЕР_1 28.08.2024 і при стандартній зупинці по вул. Карпатської України м. Ужгород не чув жодних викриків пасажирів при відчиненні та зачиненні дверей автобуса. Ніхто не звертався до нього з приводу отриманих тілесних ушкоджень в автобусі того дня і ніхто не дзвонив на вказаний в салоні гарячий номер їхнього підприємства.

У зв`язку з наявністю ознак цивільно-правових відносин перевірку по матеріалах було вирішено припинити.

В результаті протиправних дій відповідача ОСОБА_4 позивачу завдано моральну шкоду. Такі неправомірні дії відповідача ОСОБА_4 призвели позивача до душевних страждань, стану постійного стресу, порушення звичних комфортних умов проживання його та дружини, спричиняє не лише моральні страждання, але і змушує звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, що потребує не лише витрат, але і емоційних затрат, що негативно впливає на здоров`я позивача. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 15 000 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по вказаній цивільній справі, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

20.11.2024 на адресу суду надійшов відзив від представник відповідача Комунального підприємства «Ужгородський муніципальний транспорт» Ужгородської міської ради, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування поданого відзиву представник відповідача зазначив, що позивач звернувся в порядку ст. 24 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка врегульовує права споживачів об`єднуватися у громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Громадські організації мають право представляти і захищати свої законні інтереси та законні інтереси своїх членів (учасників) у державних та громадських органах, громадські організації споживачів також захищати у суді права споживачів. Однак, позивачем не зазначається членом якої громадської організації він є, а із змісту позовної заяви вбачається, що позивач виступає від власного імені як споживач послуг.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. До фактів, які підлягають доказуванню у справах про захист прав споживачів, насамперед, слід віднести: чи мало місце придбання продукції (отримання послуги); чи надавалась інформація про товар (послугу) і яка саме; відомості про властивості товару та відповідність їх потребам споживача та вимогам встановлених нормативів; чи мало місце використання товару; чи мало місце заподіяння шкоди, що завдана життю, здоров`ю або майну споживача.

Про факт придбання, замовлення товарів (послуг) у звичайний спосіб засобом доказування є розрахунковий документ квитанція, товарний чи касовий чек, квиток, талон та інше. У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що вимоги можуть заявляти споживачі, які мають на товари квитанцію, товарний чи касовий чек або інший письмовий документ. Тобто, тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (отримання послуг) покладається на споживача.

Не зважаючи на те, що позивач має право безкоштовного проїзду, він має довести, що здійснював користування саме автобусом А-18501 «Електрон», д.р.н. НОМЕР_1 саме 28.08.2024 о 10:35 год.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 30.12.2008 №518 «Про затвердження національних стандартів» надано чинності в Україні міжнародним нормативним документам як національним методом «передруку» мовою оригіналу з 1 липня 2009 року: ДСТУ UN/ECE R 107-01:2008 Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження транспортних засобів категорій М2 та М3 стосовно їхньої загальної конструкції (Правила ЕЭК ООН N 107-01:2004, IDT).

Відповідно до вказаних Правила ЕЭК ООН N 107-01:2004, IDT, конструкція автобусу має відповідати умовам Правил ЕЄК ООН N 107-01:2004, IDT, зокрема щодо дверей пунктів: 7.6.5.6 конструкція та система керування кожними службовими дверима з механічним приводом повинні бути такими, щоб при її закриванні пасажир не міг отримати травму і не міг бути в ній затиснутий (сторінка 62 Правил ООН №107).

Вказаний автобус А-18501 «Електрон», д.р.н. НОМЕР_1 , 2018 року випуску об лаштований механізмом проти затискання дверей. Вказану обставину підтверджує довідка від 18.09.2024 про результати проведення перевірки звернення гр.. ОСОБА_1 , яке зареєстроване в ІТС ІПНП №17320 від 28.08.2024.

Довідкою підтверджено, що спільно з водієм автобусу А-18501 «Електрон», д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 старшим ДОП СДОП відділу превенції ВП РУП ГУНП у Закарпатській області капітаном поліції Белецьким І. перевірено безпечність зачинення та відчинення дверей автобусу, які під час експерименту зупиняли свій рух при зустрічі з перешкодою.

Додатково відповідність автобусу А-18501 «Електрон», д.р.н. НОМЕР_1 всім необхідним стандартам підтверджується Сертифікатом відповідності щодо індивідуального затвердження завершеного колісного транспортного засобу від 21.09.2018 відповідно до Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 №521, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за №1586/21898.

Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, які є нерухомим майном, а також шкоди, завданої внаслідок недоліків робіт і послуг, регулюється нормами статей 1209 1211-1 ЦК України.

Відповідно до ст..1211-1 ЦК України особливості відшкодування шкоди, завданної внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, встановлюється законом.

Відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції відповідає виробник. В даному випадку відповідач Комунальне підприємство «Ужгородський муніципальний транспорт» Ужгородської міської ради не є виробником товару, а відтак є неналежним відповідачем, а тому не може відповідати за шкоду.

Щодо моральної шкоди, зазначає, що водій не вступав у розмови, суперечки, жодним чином не взаємодіяв з позивачем. З пояснень водія, що відібрані під час перевірки звернення гр.. ОСОБА_1 випливає, що водій керував автобусом А-18501 «Електрон», д.н.з НОМЕР_1 28.08.2024 і при стандартній зупинці по вул. Карпатської України м. Ужгород не чув жодних викриків пасажирів при відчиненні чи зачиненні дверей автобусу. Ніхто не звертався до нього з приводу отриманих тілесних ушкоджень в автобусі того дня і не дзвонив на вказаний в салоні автобуса гарячий номер комунального підприємства.

Вважає, що в діях водія Комунального підприємства «Ужгородський муніципальний транспорт» Ужгородської міської ради ОСОБА_4 відсутня будь-яка протиправна поведінка, що могла завдати моральної шкоди позивачу.

12.12.2024 на адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_4 , в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що він є водієм Комунального підприємства «Ужгородський муніципальний транспорт» Ужгородської міської ради, здійснюючи обслуговування маршруту №24, керував автобусом А-18501 «Електрон», д.н.з. НОМЕР_1 . 28.08.2024 при стандартній зупинці по вул. Карпатської України м. Ужгород не чув жодних викриків пасажирів при відчиненні чи зачинення дверей автобусу. Ніхто не звертався до нього з приводу отриманих тілесних ушкоджень в автобусі того дня і не дзвонив на вказаний в салоні автобуса гарячий номер комунального підприємства. Жодним чином не комунікував з позивачем. Вважає, що в його діях відсутня будь-яка протиправна поведінка, що могла завдати моральної шкоди позивачу.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача Комунального підприємства «Ужгородський муніципальний транспорт» Ужгородської міської ради заперечувала проти позовних вимог з підстав зазначених у відзові.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справу доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що 28.08.2024 ОСОБА_1 звернувся із заявою про кримінальне правопорушення стосовно отримання тілесних ушкоджень. В заяві просив прийняти міри до водія маршрутного таксі №24, д.н.з. НОМЕР_1 , який 28.08.2024 близько 10:35 год. на зупинці по вул. Карпатської України, неподалік буд. №9, передчасно закрив двері у результаті чого, коли він виходив із автобуса то йому автоматизовані двері затисли праву руку, в результаті чого він отримав тілесні ушкодження. Направлення на СМЕ не потребує.

28.08.2024 із 12:30 по 12:45 старшим дізнавачем СД Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від ОСОБА_1 було відібрано пояснення, які є аналогічними до викладених в заяві про кримінальне правопорушення від 28.08.2024.

За результатами проведення перевірки звернення гр. ОСОБА_1 , яке зареєстроване в ІТС ІПНП №17320 від 28.08.2024 складено довідку, відповідно до якої перевірку матеріалів припинено.

Як випливає з даної довідки в ході проведення перевірки був опитаний водій автобуса «Електрон», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , який пояснив, що 28.08.2024 він керував зазначеним автобусом і при стандартній зупинці по вул. Карпатської України м. Ужгород не чув жодних викриків пасажирів при відчиненні та зачиненні дверей автобуса. Ніхто не звертався до нього з приводу отриманих тілесних ушкоджень в автобусі того дня і ніхто не дзвонив на вказаний в салоні автобуса гарячий номер їхнього підприємства.

Крім того, спільно з водієм автобуса «Електрон» ОСОБА_4 перевірено безпечність зачинення та відчинення дверей автобуса, які під час експерименту зупиняли свій рух при зустрічі з перешкодою. Проміжки між металевими деталями дверей та елементами салону забезпечують безперешкодне потрапляння в них руки пасажира.

На підтвердження завдання тілесних ушкоджень позивачем надано фотографію з фрагментом частини тіла з пошкодженням та бинтом.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона працює лікарем. В кінці серпня 2024 року, після обіду до неї приходив ОСОБА_1 , який повідомив, що отримав травму і вимагав надати довідку та описати травму. Нею було рекомендовано позивачу звернутися до травмпункту. При цьому свідок ОСОБА_6 зазначила, що оглянути руку позивач відмовився. На руці у позивача був бинт, крові вона не бачила, також не бачила будь-яких обмежень руху руки.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є дружиною позивача. 28.08.2024, до обіду, разом з чоловіком ОСОБА_1 їхала з поліклініці на автобусі за маршрутом №24. При виході з автобуса на зупинці біля магазину «Зіна» її чоловік травмувався. Так, при виході з автобусу позивач однією рукою тримався за поручень, в той час водій почав закривати двері і позивач не встиг убрати руку. Люди почали кричати, але водій поїхав далі. Внаслідок чого, у позивача була порізана вся права долонь. Вся рука була в крові. Після чого, оскільки її чоловік мав при собі ліки та бинт, вона перев`язала йому руку. Після чого, вони звернулися до поліції, де позивач написав заяву та дав пояснення. Того ж дня, після обіду, вона з позивачем на велосипедах поїхали до сімейного лікаря. Інших свідків вказаної події зазначити не може.

В позовній заяві позивач просить відшкодувати матеріальну та моральну шкоду в порядку ст. 24 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Статтею 24 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що з метою захисту своїх законних прав та інтересів споживачі мають право об`єднуватися у громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Об`єднання споживачів є громадськими організаціями, що провадять свою діяльність відповідно до Закону України "Про об`єднання громадян". Держава підтримує діяльність об`єднань споживачів.

Враховуючи, що нормами зазначеної статті не регулюється відшкодування шкоди, суд приходить до висновку, що позивач помилково покликається на зазначену статтю закону.

Право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої споживачу, передбачено п. 5 ч. 1 ст. 4 та ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закону №1023-ХІІ (в редакції Закону від 19 травня 2011 року №3390-VІ), згідно з якого шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до Закону №1023-ХІІ, шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Право вимагати відшкодування завданої шкоди визнається за потерпілим - споживачем або користувачем, якому завдано шкоду внаслідок дефекту в продукції, і не залежить від того, чи перебував потерпілий із виробником (виконавцем, продавцем) у договірних відносинах.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок довести наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв`язку між дефектом у продукції та завданою шкодою.

Як випливає з позовної заяви та наданих пояснень позивачем та його представником, позивач просить стягнути моральну шкоду, яка заподіяна неправомірними діями відповідача ОСОБА_4 , як водія автобуса. В позовній заяві не зазначається про завдання шкоди внаслідок дефекту продукції, так само й не це покликався позивач та його представник в судовому засіданні.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 року №5, від 27 лютого 2009 року №1) надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК України.

Чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 року №5, від 27 лютого 2009 року №1) надав роз`яснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат нейманового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльності) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як на підставу завдання моральної шкоди позивач покликається на спричинення йому тілесних ушкоджень.

Разом з тим, з наданих доказів не можливо встановити отримання позивачем тілесних ушкоджень під час здійснення поїздки 28.08.2024 в автобусі за маршрутом №24, не можливо встановити які саме тілесні ушкодження були отримані позивачем та коли саме і чи наявний зв`язок між шкодою та діями відповідача ОСОБА_4 . Під час перевірки заяви про спричинення тілесних ушкоджень, при перевірці безпечності зачинення та відчинення дверей автобуса, шляхом проведення експерименту, було встановлено, що двері автобусу зупиняли свій рух при зустрічі з перешкодою, а проміжки між металевими деталями дверей та елементами салону забезпечують безперешкодне потрапляння в них руки пасажира. Будь-При зверненні до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, позивач відмовився від проходження СМЕ, також не звертався до травмпункту з приводу отримання травми. З наданої фотографії не можливо встановити отримання позивачем тілесних ушкоджень 28.08.2024.

Покази свідка ОСОБА_5 суд приймає критично, оскільки вона є дружиною позивача, тобто зацікавленою особою, і її покази не підтверджуються іншими доказами.

Враховуючи наведене, те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, заподіяння шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача та вини останнього в її заподіянні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

З огляду на викладене, на підставі наведеного, керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст.7, 8, 18, 76, 81, 133, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства «Ужгородський муніципальний транспорт Ужгородської міської ради» та ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 26.03.2001, місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач 1: комунальне підприємство «Ужгородський муніципальний транспорт Ужгородської міської ради», місцезнаходження: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, буд.3, ;

Відповідач 2: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 21.04.2025.

Суддя І.О. Шепетко