ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м.Суми

Справа №585/1216/24

Номер провадження 22-ц/816/457/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 червня 2024 року у складі судді Євлах О.О., ухвалене в м. Ромни Сумської області,

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивувало тим, що 11 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4758030 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 20 000 грн зі строком кредитування 30 днів, дата повернення кредиту (11 жовтня 2021 року) вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору, знижена процентна ставка 0,95% в день, стандартна процентна ставка 1,90% в день. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало в повному обсязі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав.

17 січня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 17-01/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором, в тому числі до відповідача, про що повідомило останнього шляхом направлення на електронну пошту відповідного повідомлення.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 65 330 грн; сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 червня 2024 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 65 330 грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 1211,20 грн судового збору та 1500 грн 00 коп. витрат на правову допомогу.

Повернуто ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 50% сплаченого судового збору у сумі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, судові витрати покласти на відповідача.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що він не надсилав електронне повідомлення ТОВ «Авентус Україна», не заповнював формуляр заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, не отримував одноразовий ідентифікатор та не вчиняв жодних дій, які могли б бути розцінені як пропозиція або прийняття пропозиції укласти електронний договір. Позивач не надав суду доказів проведення ідентифікації ОСОБА_1 при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Вказує, на те, що він заперечував щодо отримання грошових коштів на підставі вказаного договору в розмірі 20 000 грн, позов не визнавав в повному обсязі. Першочергова заява про визнання позову була написана під тиском та в подальшому відкликана. Первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування йому коштів, позивач не надав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з визнання позивачем позову, однак залишив поза увагою той факт, що в клопотанні про відкладення розгляду справи від 07 червня 2024 року, він повідомив, що не визнає позов в повному обсязі та, що визнання позову у відзиві було здійснено під впливом обману.

Суд фактично скопіював доводи позовної заяви, без належної оцінки доказів та відповідно - без повного з`ясування обставин справи.

Крім того, вважає, що суд не застосував принцип «jura novit curia».

На думку відповідача, договір про надання споживчого кредиту № 4758030 від 11 вересня 2021 року з додатками, лист АТ «Універсал Банк» від 25 квітня 2024 року № БТ/2882 з додатком, паспорт кредиту; повідомлення про відступлення прав вимоги; розрахунок заборгованості; витяг з реєстру боржників до договору факторингу; Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; довідка ТОВ «ФК КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів; договір між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК КОНТРАКТОВИЙ ДІМ»; договір факторингу є неналежними, недостовірними та недопустимими доказами.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі заявив клопотання, в якому просить дослідити саме оригінали документів наданих позивачем та зазначає, що оскільки справа в суді першої інстанції слухалася без його участі, то він був позбавлений можливості заявити вказане клопотання. З цього приводу колегія суддів зауважує, що позивач був достеменно обізнаний про наявність справи в суді першої інстанції, скористався правом подати відзив на позовну заяву, доказів щодо неможливості подання відповідного клопотання суду першої інстанції не надав. А відтак, відсутні підстави для розгляду цього клопотання на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Від ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у апеляційній інстанції у розмірі 8000 грн. Зазначає, що на підтвердження укладення договору № 4758030 про надання споживчого кредиту позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який підписано одноразовим ідентифікатором «М209557», який власноручно введений відповідачем для електронного підпису у відповідності до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, відповідач на підтвердження укладення кредитного договору здійснив платежі часткову оплату на рахунок кредитора. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору, здійснено шляхом перерахування на банківську картку, яку відповідач вказав особисто в заяві на отримання кредиту. Кредитні кошти були перераховані за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 11 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 4758030 про надання споживчого кредиту, відповідно до п. 1.1., 1.2. якого укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. На умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 8-13).

Відповідно до умов договору сума кредиту 20 000 грн, строк кредиту 30 днів, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка 1,90% в день; знижена процентна ставка - 0,95% в день.

Згідно п. 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Умовами договору передбачена можливість пролонгації строку кредитування.

Кредитний договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором М209557 11.09.2021 16:31:19.

11 вересня 2021 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 13 на звороті - 15).

08 липня 2020 року між ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір № 087/20-П про надання послуг з переказу платежів, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» доручило ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» за відповідну плату здійснювати платежі з використанням реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/Master Card Money Send (а.с. 39-42).

Довідкою ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 20 січня 2023 року за № 2351 повідомлено ТОВ «Авентус Україна» про успішно проведену операцію по перерахуванню коштів: № транзакції 989827660, сума 20 000 грн; дата прийняття - 11 вересня 2021 року; № картки - НОМЕР_1 (а.с. 37-38).

11 листопада 2021 року ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача про те, що на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, а тому відповідно до п. 4.3.1. кредитного договору строк кредиту продовжено на один календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, розмір простроченої заборгованості станом на 11 листопада 2021 року складає 65 330 грн, з яких: тіло кредиту 20 000 грн, проценти 45 330 грн (а.с. 17).

Також позивачем було надано копію Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які відповідачем не підписані (а.с. 47-54).

17 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) укладено договір факторингу № 17.01/23-Ф, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 66-70).

Відповідно до п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

17 січня 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» підписали акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 17.01/23-Ф від 17 січня 2023 року (а.с. 70 на звороті).

З витягу з реєстру боржників вбачається, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4758030, загальний розмір заборгованості 65 330 грн, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 20 000 грн, 45 330 грн заборгованість за процентами (а.с. 21).

Відповідно до наданої позивачем картки обліку договору (розрахунок заборгованості) за кредитним договором № 4758030 від 11 вересня 2021 року заборгованість відповідача станом на 16 січня 2023 року становить 65 330 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20 000 грн, а за процентами 45 330 грн. Також вбачається, що відповідач 11 жовтня 2021 року вніс на погашення кредитної заборгованості 5700 грн (а.с. 22-34).

Задовольняючи позов ТОВ ФК «Фінтраст Україна», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користувався наданими позивачем коштами, не надав суду заперечень щодо незгоди із наданим кредитом та розміром нарахованої заборгованості по кредиту, а навпаки визнав позов в цій частині, доказів про відсутність заборгованості у розмірі вказаному в розрахунку, суду не надав, а тому дійшов висновку, що позов в частині стягнення заборгованості є обґрунтованим.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Закон України «Про електронну комерцію» (тут і далі на час виникнення спірних правовідносин) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно п. 1) ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з положеннями ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд залишив поза увагою той факт, що він 07 червня 2024 року в заяві про відкладення розгляду справи повідомив, що не визнає позов в повному обсязі, що не було враховано судом при ухваленні судового рішення. З цього приводу слід зазначити наступне.

Зміст оскаржуваного рішення свідчить про те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що позивач у відзиві на позовну заяву визнав позов.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву, який було подано через підсистему «Електронний суд», дійсно відповідач визнав позов (а.с. 82-86). Водночас в подальшому відповідач подав суду 07 червня 2024 року заяву про відкладення розгляду справи, в якій, зокрема зазначив, що позовні вимоги він не визнає, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Визнання позову відповідачем - це безумовне погодження задовольнити матеріально-правову вимогу позивача в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві.

З огляду на наявність в матеріалах справи заяви відповідача, в якій він позов не визнає, суд, ухвалюючи рішення про задоволення позову, помилково вважав, що позивач визнав позов в частині стягнення суми боргу, а доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними.

Водночас колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що він кредитний договір не укладав та кредитні кошти не отримував.

З матеріалів справи вбачається, що договір № 4758030 про надання споживчого кредиту від 11 вересня 2021 року підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «М209557», що узгоджується з приписами ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, не доведено, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Отже, підписавши кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту та засвідчив у встановленій законом формі свою обізнаність з усіма умовами кредитування, в тому числі щодо ціни договору, яка встановлена, зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Щодо тверджень заявника апеляційної скарги щодо недоведеності факту отримання ним кредитних коштів, слід зазначити наступне.

Умовами договору № 4758030 про надання споживчого кредиту від 11 вересня 2021 року було передбачено, що кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Перерахування кредитних коштів у розмірі 20 000 грн на картку № НОМЕР_1 було здійснено за допомогою платіжного провайдера у спосіб обумовлений умовами кредитного договору, що підтверджується відповідною довідкою ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 20 січня 2023 року № 2351. Листом АТ «Універсал Банк» від 16 травня 2024 року за № БТ/3277 підтверджується обставина того, що банківська карта № НОМЕР_2 випускалась банком та належить ОСОБА_1 та, що 11 вересня 2021 року на вказаний рахунок надходили грошові кошти на суму 20 000 грн за уточненою інформацією від ТОВ «Авентус Україна». Крім того, з картки обліку договору (розрахунку заборгованості) вбачається, що відповідач 11 жовтня 2021 року вніс на погашення кредитної заборгованості кошти в розмірі 5700 грн. Жодних доказів на спростування вказаних обставин відповідач суду не надав.

Отже, колегія суддів вважає доведеними обставини укладення кредитного договору в електронній формі та отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 20 000 грн.

Розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо повернення тіла кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами у передбачений договором строк, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 65 330 грн, з яких: 20 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 45 330 грн заборгованість за процентами.

Доводів щодо правомірності набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором № 4758030 від 11 вересня 2021 року апеляційна скарга не містить.

Таким чином, місцевий суд зробив правильний висновок про задоволення позову ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 , проте помилився щодо мотивів задоволення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За встановлених обставин справи, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині мотивів задоволення позову ТОВ «ФК «Профіт Капітал з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Щодо розподілу судових витрат в суді першої інстанції, колегія суддів зауважує, що у суду були відсутні підстави для розподілу витрат згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідач позов не визнав, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору понесені позивачем мали бути повністю покладені на відповідача. Проте, враховуючи принцип «заборони повороту до гіршого», що означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення, тобто особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції, колегія суддів залишає без змін розподіл судових витрат в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача суми понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 грн.

В суді апеляційної інстанції інтереси позивача представляла адвокат Крюкова М.В.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано копії договору про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, платіжної інструкції № 6463 від 04 лютого 2025 року про сплату ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» адвокату Крюковій М.В. 8000 грн за написання та подання відзиву на апеляційну скаргу у даній справі, звіту про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, складеного 04 лютого 2025 року.

З врахуванням складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом; час, витрачений адвокатом на надання професійної правничої допомоги, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 1500 грн, що відповідатиме критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 червня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 1500 гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов