КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-з/947/160/25
УХВАЛА

24.04.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Матвієвої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Скорохватової Наталії Єгорівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Тетяни Андріївни, про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

18.04.2025 року до Київського районного суду м. Одеси в електронній формі через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Тетяни Андріївни, про визнання договорів недійсними, в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним договір купівлі - продажу домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею - 212,6 кв.м., житловою площею - 23,4 кв.м. та навісу літ. «С», розташованих на земельній ділянці площею 0,0865 га з кадастровим номером: :09:003:0041 та земельної ділянки з кадастровим номером: :09:003:0041, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); категорія земель: землі житлової та громадської забудови, площею 0,0865 га, в тому числі за угіддями: капітальна 0,0266 га; тимчасова 0,0032 га; тимчасова 0,0081 га; тимчасова 0,0176 га; прибудинкова територія 0,0006 га; прибудинкова територія 0,0012 га; прибудинкова територія 0,0279 га; прибудинкова територія 0,0001 га; прибудинкова територія 0,0012 га, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною № 429 від 15.02.2023 року (НСЕ №716804), та скасувати Рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Т.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 66421283 від 15.02.2023 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на зазначене нерухоме майно, що здійснений 15.02.2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною на підставі договору купівлі - продажу від 15.02.2023, зареєстрований під №429;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером: :01:001:0874 площею 7,0739 га в тому числі за угіддями: 7,0739 га рілля, розташованої в Одеській області, Білгород Дністровський (колишній Татарбунарський) район, Дивізійська сільська територіальна громада (колишня Жовтоярська сільська рада), цільове призначення земельної ділянки: для ведення фермерського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. № 461 від 20.02.2023 року (НСЕ №716835);

- стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) суму судового збору у розмірі 9981 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят одна) гривень 00 коп. в рівних частках.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В. та передано головуючому судді 21.04.2025 року.

Разом з позовом, позивачем, через представника, надано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно:

- домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею - 212,6 кв.м., житловою площею - 23,4 кв.м. та навісу літ. «С», розташованих на земельній ділянці площею 0,0865 га з кадастровим номером: :09:003:0041 та земельну ділянку з кадастровим номером: :09:003:0041, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); категорія земель: землі житлової та громадської забудови, площею 0,0865 га, в тому числі за угіддями: капітальна 0,0266 га; тимчасова 0,0032 га; тимчасова 0,0081 га; тимчасова 0,0176 га; прибудинкова територія 0,0006 га; прибудинкова територія 0,0012 га; прибудинкова територія 0,0279 га; прибудинкова територія 0,0001 га; прибудинкова територія 0,0012 га на підставі договору купівлі - продажу № 429 від 15.02.2023 року, зареєстроване на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), заборонивши його перереєстрацію та відчуження на користь третіх осіб;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :01:001:0874 площею 7,0739 га в тому числі за угіддями: 7,0739 га рілля, розташовану в Одеській області, Білгород Дністровський (колишній Татарбунарський) район, Дивізійська сільська територіальна громада (колишня Жовтоярська сільська рада), цільове призначення земельної ділянки: для ведення фермерського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення на підставі договору дарування № 461 від 20.02.2023 року (НСЕ №716835), укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., зареєстроване на ім`я ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ), заборонивши його перереєстрацію та відчуження на користь третіх осіб.

В обґрунтування заяви представник позивача посилається на те, що протягом 2019-2020 років позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 на його прохання у борг грошові кошти загальною сумою 80000 (вісімдесят тисяч) доларів США, що на момент звернення до суду складало 2 924 800 (два мільйони дев`ятсот двадцять чотири тисячі вісімсот) грн. (36,56 грн. за 1 долар США по курсу НБУ станом на 25.11.2022), які він зобов`язався повернути позивачу в терміни, визначені у розписках, які були складені та підписані їм власноруч. Протягом тривалого часу відповідач не вживав жодної спроби, спрямованої на повернення боргу, ухилявся від повернення суми боргу, ігнорував вимоги позивача щодо повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання, тому 02.12.2022 року ОСОБА_1 був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси у справі № 947/28830/22 від 27.12.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 21.02.2023 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2023 у справі №947/28830/22 (провадження №2/947/898/23) частково задоволені позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 870 200,00 грн. (два мільйона вісімсот сімдесят тисяч двісті гривень 00 копійок).

22.11.2024 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист у справі №№947/28830/22, який був переданий на виконання Приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Парфьонову Георгію Володимировичу, яким 02.12.2024 року відкрито виконавче провадження №76683700 в ході якого зокрема виявлено та встановлено, що ОСОБА_2 після відкриття провадження у цивільній справі № 947/28830/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, а саме 15.02.2023 року та 20.02.2023 року відчужив належні йому на праві власності об`єкти нерухомого майна, а саме:

- домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею - 212,6 кв.м., житловою площею - 23,4 кв.м. та навісу літ. «С», розташованих на земельній ділянці площею 0,0865 га з кадастровим номером: :09:003:0041 та земельну ділянку з кадастровим номером: :09:003:0041, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); категорія земель: землі житлової та громадської забудови, площею 0,0865 га, в тому числі за угіддями: капітальна 0,0266 га; тимчасова 0,0032 га; тимчасова 0,0081 га; тимчасова 0,0176 га; прибудинкова територія 0,0006 га; прибудинкова територія 0,0012 га; прибудинкова територія 0,0279 га; прибудинкова територія 0,0001 га; прибудинкова територія 0,0012 га на підставі договору купівлі - продажу № 429 від 15.02.2023 року (НСЕ №716804), укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка є його родичкою (теща) та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., якою прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 66421283 від 15.02.2023 та зареєстровано право власності на ім`я ОСОБА_3 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :01:001:0874 площею 7,0739 га в тому числі за угіддями: 7,0739 га рілля, розташовану в Одеській області, Білгород Дністровський (колишній Татарбунарський) район, Дивізійська сільська територіальна громада (колишня Жовтоярська сільська рада), цільове призначення земельної ділянки: для ведення фермерського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення на підставі договору дарування №461 від 20.02.2023 року (НСЕ №716835), укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який є його сином, та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А.

Позивач вважає, що договір дарування №461 від 20.02.2023 року (НСЕ №716835) та договір купівлі - продажу № 429 від 15.02.2023 року (НСЕ №716804) порушують права позивача ОСОБА_1 , оскільки унеможливлюють повернення суми позики та виконання судового рішення від 18.12.2023 у справі №947/28830/22. Представник позивача зазначає, що відповідач ОСОБА_2 , діючи умисно і свідомо, намагався уникнути цивільно-правової конфіскації, а відтак, вказані договори є фіктивними правочинами, у зв`язку із чим на підставі ст. 234 ЦК України повинні бути визнані недійсними. Представник вважає, що зазначені договори мають удаваний характер, не спрямовані на реальне настання правових наслідків для дарувальника та обдарованого неповнолітнього, оскільки укладені з метою приховання майна боржника, приймаючи, що відповідачу було достеменно відомо про наявність позикових відносин між ним та ОСОБА_1 та про настання строку повернення позики у розмірі 80 000 доларів США.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Додатково представник позивача вказує, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.03.2025 року на ім`я відповідача ОСОБА_3 зареєстровано право власності на майно:

- домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею - 212,6 кв.м., житловою площею - 23,4 кв.м. та навісу літ. «С», розташованих на земельній ділянці площею 0,0865 га з кадастровим номером: :09:003:0041 та земельну ділянку з кадастровим номером: :09:003:0041, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); категорія земель: землі житлової та громадської забудови, площею 0,0865 га, в тому числі за угіддями: капітальна 0,0266 га; тимчасова 0,0032 га; тимчасова 0,0081 га; тимчасова 0,0176 га; прибудинкова територія 0,0006 га; прибудинкова територія 0,0012 га; прибудинкова територія 0,0279 га; прибудинкова територія 0,0001 га; прибудинкова територія 0,0012 га на підставі договору купівлі - продажу № 429 від 15.02.2023 року.

Відповідно договору дарування № 461 від 20.02.2023 року (НСЕ №716835), укладеного між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 , на ім`я ОСОБА_4 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:001:0874 площею 7,0739 га в тому числі за угіддями: 7,0739 га рілля, розташовану в Одеській області, Білгород Дністровський (колишній Татарбунарський) район, Дивізійська сільська територіальна громада (колишня Жовтоярська сільська рада), цільове призначення земельної ділянки: для ведення фермерського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення.

На думку позивача, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть переоформити належне їм нерухоме майно на третіх осіб з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань, що призведе до утруднення чи зробить взагалі неможливим виконання рішення суду, за наслідком чого наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даною заявою.

У відповідності до протоколу передачі судової справі раніше визначеному складу суду, справу за вказаною заявою розподілено головуючому судді Калініченко Л.В.

Згідно з п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Одночасно, судом були враховані висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.06.2021 року по справі № 308/8567/20, відповідно до яких законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі. Для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно. Першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті.

У випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову. У разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

За наслідком викладеного, розгляд даної заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 21.04.2025 року вказану заяву було визнано такою, що відповідає вимогам статті 151 ЦПК України та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.04.2025 року о 14 год. 00 хв., з викликом позивача по справі, оскільки є необхідність у наданні додаткових пояснень, що буде сприяти повному, всебічному та об`єктивному встановленню і з`ясуванню усіх обставин по справі.

До судового засідання призначеного на 24.04.2025 року сторона позивача не з`явилась, однак надала до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд її за відсутності.

Враховуючи вказані обставини, відсутність підстав для відкладення судового засідання, встановлені строки для розгляду відповідної заяви про забезпечення позову, судом було ухвалено здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в судовому засіданні 24.04.2025 року за відсутності сторони позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши подану до суду заяву, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, з наступних підстав.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, перевіряючи надану до суду заяву та додані до неї документи, вбачається, що предметом позову в даній справі є оспорювання позивачем правочинів щодо передання у власність нерухомого майна, а саме:

- договору купівлі - продажу від 15.02.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною № 429 від 15.02.2023 року, укладеного між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, нерухомого майна: домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею - 212,6 кв.м., житловою площею - 23,4 кв.м. та навісу літ. «С», розташованих на земельній ділянці площею 0,0865 га з кадастровим номером: :09:003:004; та земельної ділянки з кадастровим номером: :09:003:0041, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); категорія земель: землі житлової та громадської забудови, площею 0,0865 га, в тому числі за угіддями: капітальна 0,0266 га; тимчасова 0,0032 га; тимчасова 0,0081 га; тимчасова 0,0176 га; прибудинкова територія 0,0006 га; прибудинкова територія 0,0012 га; прибудинкова територія 0,0279 га; прибудинкова територія 0,0001 га; прибудинкова територія 0,0012 га;

- договору дарування від 20.02.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. № 461 від 20.02.2023 року, укладеного між ОСОБА_2 , як дарувальником, та ОСОБА_4 , як обдарованим, нерухомого майна: земельної ділянки з кадастровим номером: :01:001:0874, площею 7,0739 га в тому числі за угіддями: 7,0739 га рілля, розташованої в Одеській області, Білгород Дністровський (колишній Татарбунарський) район, Дивізійська сільська територіальна громада (колишня Жовтоярська сільська рада), цільове призначення земельної ділянки: для ведення фермерського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення.

Додатково, судом у відповідності до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, а саме:

- згідно з довідками №100 від 27.03.2025 року та за №424009399 від 24.04.2025 року, вбачається що нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею - 212,6 кв.м., житловою площею - 23,4 кв.м., зареєстроване за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 100 на праві власності за відповідачкою ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі - продажу від 15.02.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною № 429 від 15.02.2023 року;

- згідно з довідкою №424009088 від 24.04.2025 року, вбачається що нерухоме майно - земельна ділянка з кадастровим номером: :09:003:0041, площею 0,0865 га, зареєстроване за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 101, на праві власності за відповідачкою ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі - продажу від 15.02.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною № 429 від 15.02.2023 року;

- згідно з довідкою №424008740 від 24.04.2025 року, вбачається що нерухоме майно - земельна ділянка з кадастровим номером: :01:001:0874, площею 7,0739 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, для ведення селянського (фермерського) господарства, за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с/рада Жовтоярська, зареєстроване за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 250, на праві власності за відповідачем ОСОБА_4 , на підставі договору дарування від 20.02.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. № 461 від 20.02.2023 року.

У відповідності до вказаних довідок вбачається, що вищевказане нерухоме майно під обтяженнями чи заборонами, у тому числі іпотекою, не перебуває.

За наслідком чого, суд вважає встановленим, що між сторонами по справі виник спір стосовно підстав та вчинення ОСОБА_2 дій з відчуження вищевказаного нерухомого майна, яке є предметом позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснень Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає обґрунтованими доводи про необхідність та наявними підстави для вжиття заходів забезпечення позову в даній справі шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, яке є предметом позовних вимог, яке належить на праві власності відповідачам по справі та щодо якого позивачем оспорюється набуття відповідачами право власності, що буде співрозмірним заходом забезпечення позову з заявленими позовними вимогами, пов`язаний з предметом спору і позову по справі, спів розмірним з ціною позову, яка дорівнює вартості спірного майна, а також приймаючи, що у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідачами спірне нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, що значним чином ускладнить виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, на підставі чого суд доходить до висновку про обґрунтованість заяви позивача про забезпечення позову у вказаній частині шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Також приймаючи, що арешт майна за своєю суттю забороняє право розпорядженням майном, суд вважає безпідставними доводи позивача про необхідність одночасної встанови заборони на відчуження даного майна, у зв`язку з чим, вимоги заявника в цій частині вимог задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню у вищевикладений спосіб.

При цьому, вжиті вказані заходи забезпечення позову на спірне майно до вирішення спору по суті, не призведе до обмеження прав відповідачів з користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Вжиття заявлених заходів забезпечення позову на майно не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідачі у відповідності до вимог ст. 154 ЦПК України, мають право після застосування судом заходів забезпечення позову на звернення до суду з відповідним клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Скорохватової Наталії Єгорівни про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/14257/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Тетяни Андріївни, про визнання договорів недійсними, а саме:

-Накласти арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею - 212,6 кв.м., житловою площею - 23,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 100, яке на підставі договору дарування від 20.02.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. № 461 від 20.02.2023 року, зареєстровано на праві власності за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

-Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :09:003:0041, площею 0,0865 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, яке на підставі договору дарування від 20.02.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. № 461 від 20.02.2023 року, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

-Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:001:0874, площею 7,0739 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, для ведення селянського (фермерського) господарства, за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с/рада Жовтоярська, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250, яка на підставі договору дарування від 20.02.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. № 461 від 20.02.2023 року, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ).

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Скорохватової Наталії Єгорівни про забезпечення позову в іншій частині вимог залишити без задоволення.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного Департаменту Одеської міської ради (місцезнаходження: 65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом.

Зазначити, що за даною ухвалою суду, як виконавчим документом:

- Стягувач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

- Боржник в частині ухвали суду про накладення арешту на нерухоме майно за реєстраційними номерами об`єктів нерухомого майна: 100 та 101, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

- Боржник в частині ухвали суду про накладення арешту на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 250, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Копію ухвали направити для відома учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Головуючий Калініченко Л. В.