Справа №760/3103/25 4-с/760/62/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва Майстренко О.М., за участі секретаря судового засідання Костенка Р.С., скаржника ОСОБА_1 , представника боржника, адвоката Панькової С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду скаргу на дії/бездіяльність органу примусового виконання, яка подана ОСОБА_1 на дії державного виконавця Солом`янського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Стужук Катерини Віталіївни, інші учасники: боржник ОСОБА_2

встановив:

У лютому 2025 року представник скаржника, адвокат Тута І.В. звернулась інтересах ОСОБА_1 (далі - стягувач) до Солом`янського районного суду міста Києва із скаргою на на дії державного виконавця Солом`янського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Стужук К.В.

У скарзі стягувач просить визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 20.01.2025 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.

Скарга обґрунтована тим, що 25.01.2024 Солом`янський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі №760/14624/23 за позовом стягувача до ОСОБА_2 (далі - боржник), яким було визначено способи участі стягувача у спілкуванні з онуками - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення зустрічей з дітьми з 18:00 години до 19:30 години кожної другої та четвертої суботи місяця у присутності матері дітей ОСОБА_2 .

З метою виконання вказаного судового рішення стягувач звернулася до Солом`янського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - ВДВС).

21 травня 2024 року постановою державного виконавця було відкрите виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа №760/14624/23.

28 грудня 2024 року державним виконавцем було складено акт про виконання рішення суду.

20 січня 2025 року державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

Стягувач вважає, що державний виконавець не виконав в примусовому порядку рішення суду шляхом застосування заходів впливу на боржника, так як не було забезпечено безпосередніх і тривалих зустрічей стягувача із онуками; стягувач не встигла встановити психологічний контакт з онуками під час зустрічей, які відбулись за участі державного виконавця.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14.02.2025 скаргу стягувача призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні стягувач та її представник підтримали скаргу та просили її задовольнити.

Державний виконавець Стужук К.В. заперечила проти задоволення скарги та повідомила суду, що виконання рішення суду фактично виконано у зв`язку із чим виконавче провадження закінчено.

Боржник та її представник заперечили проти задоволення скарги, пояснили, що рішення фактично виконано, зустрічі відбулись відповідно до встановленого рішенням суду графіку. Після закінчення виконавчого провадження боржник добровільно виконує рішення суду. Декілька зустрічей не відбулось з поважних причин (хвороби дітей, відрядження боржника, тощо).

Суд, заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25.01.2024 у справі №760/14624/23 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково, визначено способи участі бабі ОСОБА_1 у спілкуванні з онуками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом встановлення зустрічей з дітьми з 18.00 години до 19.30 години кожної другої та четвертої суботи місяця у присутності матері дітей ОСОБА_2 .

На підставі копій матеріалів виконавчого провадження, які долучені до матеріалів справи, судом встановлено, що 06.05.2024 стягувач звернулась до ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 760/14624/23 від 26.04.2024.

Постановою державного виконавця від 21.05.2024 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа №760/14624/23 від 26.04.2024.

Актом державного виконавця від 25.05.2024 встановлено, що відбулась зустріч стягувача з онуком ОСОБА_4 у присутності боржника. З онукою ОСОБА_3 зустрічі не було.

19 червня 2024 року державним виконавцем ВДВС здійснено виклик стягувача та боржника на 21.06.2024 з приводу виконання рішення суд (узгодження місця зустрічі із дітьми), а також постановою про накладення штрафу накладено на боржника штраф 1700 грн. за невиконання рішення суду.

Постановою від 21.06.2024 відкладено проведення зустрічі з учасниками виконавчого провадження на 29.06.2024.

Актом державного виконавця від 29.06.2024 встановлено, що діти були доставлені на зустріч із стягувачем, проте тривала зустріч відбулась лише з онуком ОСОБА_4 .

Постановою начальника ВДВС від 11.07.2024 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 утворено виконавчу групу на чолі із державним виконавцем Стужук К.В.

Актом державного виконавця від 10.08.2024 встановлено, що зустріч стягувача з онуками не відбулась у зв`язку із відсутністю боржника.

Постановою держаного виконавця від 12.08.2024 накладено на боржника штраф у розмірі 3400 грн. за не виконання рішення суду.

21 серпня 2024 року державним виконавцем відносно боржника направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до Управління поліції у Солом`янському районі

ГУ НП м. Києва.

Актом державного виконавця від 24.08.2024 встановлено, що відбулась зустріч стягувача із онуком ОСОБА_4 . Зустріч з онукою ОСОБА_3 не відбулась через відмову дитини прийти на зустріч.

Актом державного виконавця від 14.09.2024 встановлено, що відбулась зустріч стягувача із онуком ОСОБА_4 . Зустріч з онукою ОСОБА_3 не відбулась через відмову дитини вийти з квартири на зустріч.

25 вересня 2024 року до ВДВС надійшов лист від Управління поліції у Солом`янському районі ГУ НП м. Києва про не внесення відомостей відносно боржника до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

Постановою державного виконавця від 24.10.2024 боржнику встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Постановою державного виконавця від 24.10.2024 відкладено проведення виконавчих дій до 04.11.2024.

Постановою державного виконавця від 04.11.2024 відкладено проведення виконавчих дій до 14.11.2024.

07 листопада 2024 року державним виконавцем відносно боржника направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до Управління поліції у Солом`янському районі ГУ НП м. Києва.

22 листопада 2024 року боржнику направлена вимога державного виконавця щодо організації зустрічі стягувача з онуками 23.11.2024.

Актом державного виконавця від 23.11.2024 встановлено, що зустріч стягувача із онуками не відбулась у зв`язку із хворобою онуки ОСОБА_3 .

Постановою державного виконавця від 25.11.2024 скасовані тимчасові обмеження боржника у користування транспортними засобами.

11 грудня 2024 року до ВДВС надійшов лист від Управління поліції у Солом`янському районі ГУ НП м. Києва про не внесення відомостей відносно боржника до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

13 грудня 2024 року боржнику направлена вимога державного виконавця щодо організації зустрічі стягувача з онуками 14.12.2024.

Актом державного виконавця від 14.12.2024 встановлено, що відбулась зустріч стягувача із онуком ОСОБА_4 . Зустріч з онукою ОСОБА_3 не відбулась через відмову дитини прийти на зустріч.

26 грудня 2024 року боржнику направлена вимога державного виконавця щодо організації зустрічі стягувача з онуками 28.12.2024.

Актом державного виконавця від 28.12.2024 встановлено, що відбулась зустріч стягувача із онуком ОСОБА_4 та онукою ОСОБА_3 . Державним виконавцем встановлено виконання рішення суду боржником. Також встановлено відмову онуки ОСОБА_3 спілкуватись із стягувачем.

08 січня 2025 року боржнику направлена вимога державного виконавця щодо організації зустрічі стягувача з онуками 11.01.2025.

Актом державного виконавця від 11.01.2025 встановлено, що відбулась зустріч стягувача із онуком ОСОБА_4 та онукою ОСОБА_3 . Державним виконавцем встановлено, що боржник не перешкоджала спілкуванню онуків із стягувачем.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 20.01.2025 постановлено закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 760/14624/23 від 26.04.2024.

З огляду на встановлені обставини виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25.01.2024 у справі №760/14624/23, суд звертає увагу на правове регулювання виконання рішень судів про встановлення побачення з дитиною.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення, відповідно до рішення Конституційного Суду України

№ 5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У ч. 1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Варто враховувати, що виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами

ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

За приписами норм ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених ч. 10 ст. 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Судом при дослідженні обставин виконавчого провадження встановлено, що державний виконавець під час примусового виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25.01.2024 у справі №760/14624/23 діяла у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом України «Про виконавче провадження», здійснювала заходи примусового виконання судового рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, державними виконавцями у виконавчому провадженні систематично вживались дії примусового характер відносно боржника відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Судом встановлено, що внаслідок дій державного виконання по примусовому виконанню судового рішення відбулись зустрічі стягувача з обома онуками у присутності боржника, що підтверджується Актами державного виконавця від 28.12.2024 та від 11.01.2025.

Вказані обставини підтверджують, що відбулось фактичне виконання рішення суду у повному обсязі, а саме проведено зусрічі між стягувача з обома онуками у присутності боржника.

Суд звертає увагу, що в судовому засіданні стягувач і боржник підтвердили факт зустрічі стягувача з обома онуками 28.12.2024 та 11.01.2025.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У ч. 5 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

За вказаних обставин, суд вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 20.01.2025 постановлена державним виконавцем законно та обґрунтовано, відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Також суд звертає увагу, що протягом періоду розгляду скарги судом боржник продовжувала добровільно виконувати рішення суду, що не заперечувалось учасниками провадження. Вказане підтверджує факт дієвості виконавчого провадження та досягнення його завдання - виконання рішення суду.

Крім того у ч. 6 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у випадку якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Вказана законодавча норма гарантує стягувачу можливість відновити проведення виконавчих дій із примусового виконання рішення суду у разі подальшої відмови боржника від його виконання у добровільному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 259-261, 268, 447-451 ЦПК України, суд,

постановив:

У задоволенні скарги на дії/бездіяльність органу примусового виконання, яка подана ОСОБА_1 на дії державного виконавця Солом`янського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції

(м. Київ) Стужук Катерини Віталіївни, а саме визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця від 20.01.2025 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 21.04.2025.

Суддя О.М. Майстренко