Справа № 489/2523/25
Провадження №2-о/489/103/25
УХВАЛА

11 квітня 2025 м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересована особа Управління державної міграційної служби у Миколаївській області

встановив.

ОСОБА_1 , через свою представницю адвокатку Запорожець Н.Л., звернулася до суду з заявою, якою просила визнати безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.05.2020 року, справа № 760/3112/16-ц.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.

З заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою може звернутися будь-яка особа, яка перебуває з цим суб`єктом у матеріально-правових відносинах і заінтересована у зміні його правового статусу. Таким чином, заявниками можуть бути, наприклад, чоловік, дружина, батьки, діти, кредитори, тощо, фізичної особи місцеперебування фізичної особи якої невідоме, якщо їм це необхідно для здійснення та захисту їх суб`єктивних прав та інтересів.

На відміну від деяких інших справ окремого провадження, Цивільний процесуальний кодекс України не вказує на перелік осіб, які вправі подати заяву до суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому слід виходити із загального положення цивільного процесу про те, що до суду може звернутися кожна особа, яка заінтересована у зміні правового стану фізичної особи (ст. 4 ЦПК України). Для цього треба довести наявність суб`єктивного юридичного інтересу.

Наявність у заявника юридичного інтересу може призвести до правових наслідків, які породжує факт визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. До суду може звернути будь-яка заінтересована особа, чи фізична чи юридична. Обов`язковим є те, що у заяві має вказуватися мета і обставини, які можуть бути доказом зникнення чи загибелі особи.

Заявниця в своїй заяві зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Шлюб між ними розірвано 03 вересня 2020. Визнання ОСОБА_2 безвісно відсутній їх необхідно для проходження їх спільної дитини медичного огляду, вступу дитини до шкільного закладу та виїзд з дитиною за кордон для оздоровлення дитини.

Із заяви ОСОБА_1 незрозуміло яким чином та на підставі приписів якого закону факт визнання особи щодо якої подано заяву про визнання її безвісно відсутньою може вплинути на її права як колишньої дружини, шлюб який був розірвано 03 вересня 2020.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

В СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

З огляду на зазначене вище, встановлення факту, про який просить заявниця, з урахуванням поставленої мети його встановлення, а саме для проходженняїх спільної дитини медичного огляду, вступу дитини до шкільного закладу та виїзд з дитиною за кордон для оздоровлення дитини, не породжує юридичних наслідків, тобто від нього не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявниці на момент звернення до суду.

В той же час правовідносини між батьком та матір`ю стосовно спільної дитини врегульовані Сімейним кодексом України, зокрема, в частині утримання дитини, визначення її місця проживання, тощо.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище не вказано.

З огляду на норми Сімейного Кодексу України та враховуючи, що суд визначає чи є сторона належною на основі норм матеріального права, зокрема позивач (в даному випадку заявник) і відповідач визнаються належними сторонами, якщо є припущення вважати, що вони є носіями спірного права або охоронюваного законом інтересу, в даному випадку ОСОБА_1 не є належною стороною, а відтак не має права на звернення до суду з даною заявою, з огляду на мету, для якої заявниця бажає встановити такий факт.

Відтак враховуючи те, що вищевказану заяву подано неналежною особою, з огляду на визначене ст. 306 ЦПК України, заява підлягає поверненню заявнику, що відповідає ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст. 185, 260, 261, 306 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересована особа Управління державної міграційної служби у Миколаївській області повернути заявниці без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «11» квітня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева