ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4712/21 Головуючий суддя І інстанції Чайка І. В.
Провадження № 22-ц/818/230/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: щодо торговельної марки (знака для товарів і послуг)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної організації «Український інститут інтелектуальної власності» на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27 червня 2024 року, по цивільній справі № 641/4712/21, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод зерноочисного обладнання» до ОСОБА_1 , Державної організації « Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг,-

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський завод зерноочисного обладнання» 22.06.2021 року звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило: визнати недійсним повністю свідоцтво України № 271997 від 10.03.2020 року на знак для товарів і послуг, власником якого є ОСОБА_1 ; зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» опублікувати повідомлення про визнання недійсним повністю свідоцтва України № НОМЕР_1 від 10.03.2020 року на знак для товарів і послуг , власником якого є ОСОБА_1 у бюлетені «Промислова власність»; судові витрати покласти на ОСОБА_1 .

Позов мотивовано тим, що ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання» є юридичною особою приватного права, що проводить господарську діяльність за відповідними видами економічної діяльності, в тому числі здійснює розробку та впровадження нової власної техніки, а саме: зернових сепараторів, аеродинамічних сепараторів та іншого устаткування для сільського та лісового господарства.

Також позивач здійснює проектування, реконструкцію, монтаж, виробництво та реалізацію машин для очищення зерна, очищувальне обладнання для зерна та інших сипучих матеріалів, у тому числі зернових сепараторів.

Позивач у своїй діяльності використовує унікальні винаходи та корисні моделі, які захищені відповідними патентами України. Позивач використовує в якості логотипу та фірмого «ХЗЗО», що є скороченою назвою Товариства. Вид діяльності позивача підпадає під класи Міжнародної класифікації товарів і послуг 70, 35, 42. Задля реалізації своєї продукції позивач приймає участь у спеціалізованих виставках, ярмарках та рекламує власну продукції в мережі інтернет та у профільних виданнях газет, де використовує свій фірмовий знак «ХЗЗО» .

Крім цього, свою діяльність на території України позивач здійснює з 15.01.2015 року та має фірмові найменування: «ХЗЗО», « Харківський завод зерноочисного обладнання» та на російській мові «Харьковский завод зерноочистительного оборудования», які були визначені під час створення підприємства у редакції Статуту від 14.01.2015 року.

Наприкінці 2020 року з відкритої інформаційної довідкової системи «Зареєстровані в Україні знаки для товарів і послуг» Укрпатенту, позивачу стало відомо про реєстрацію знаку для товарів і послуг № 271997 від 10.03.2020 року за відповідачем ОСОБА_1 . Цей знак також має логотип «ХЗЗО». Реєстрацію знаку, який зареєстрована за ОСОБА_1 , було проведено у тих самих класах Міжнародної класифікації товарів і послуг, в яких здійснює свою діяльність позивач: 07, 35, 42. Датою подачі заявки про реєстрацію спірного знаку є 26.12.2017 року, а датою реєстрації цього знаку є 10.03.2020 року, про що було опубліковано в офіційному бюлетені «Промислова власність» № 5 від 10.03.2020 року.

Оспорюване свідоцтво на знак для товарів і послуг було видане Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, однак починаючи з 13.10.2020 року державну політику у сфері інтелектуальної власності здійснює Укрпатент.

Позивач вказує, що знак, який є предметом спору та належить ОСОБА_1 повністю копіює його комерційне найменування. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 був засновником та /або керівником різних юридичних осіб, однак жодна з цих юридичних осіб, не мала назви ,схожі на « ХЗЗО» чи « Харківський завод Зерноочисного обладнання».

За зверненням позивача до експертних установ , були проведені декілька експертиз у сфері інтелектуальної власності , за висновками яких було встановлено факт порушення умов правової охорони під час реєстрації спірного знаку, що належить відповідачу, а також під час проведення експертиз було визначено спорідненість товарів і послуг за класами Міжнародної класифікації товарів і послуг за якими зареєстрований спірний знак , та схожість зображення цього знаку.

Посилаючись на вищевказані обставини, позивач вказує про порушення його прав, оскільки знак що оспорюється може ввести в оману щодо дійсного виробника товарів і послуг, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 червня 2024 року позов ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання» задоволено.

Визнано недійсним повністю свідоцтво України № 271997 від 10.03.2020 року на знак для товарів і послуг , власником якого є ОСОБА_1 .

Зобов`язано Державну організацію «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» опублікувати повідомлення про визнання недійсним повністю свідоцтво України № 271997 від 10.03.2020 року на знак для товарів і послуг, власником якого є ОСОБА_1 у бюлетені «Промислова власність».

Стягнуто з Державної організації « Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод зерноочисного обладнання» витрати пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 4540 грн.

В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод зерноочисного обладнання» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» адвокат Поліщук Н.В. посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить скасувати рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем у даній справі є інше Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський завод зерноочисного обладнання» (), що засновано 26.04.2018, ніж те, яке існувало на день подачі заявки № m201729383 на реєстрації товарного знаку 26.12.2017 за оскаржуваним свідоцтвом України № НОМЕР_2 : ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання», з іншим кодом , що було засновано 14.01.2015, але після подачі вказаної заявки 24.04.2018 змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Данапріс ІІ» та по теперішній час існує як окрема юридична особа і не перебуває в процесі припинення. На підтвердження апелянт надав відповідну роздруківку витягу з ЄДР. При цьому УКРНОІВІ звертає особливу увагу на тому, що невідповідність торговельної марки умовам надання правової охорони визначається на дату подання заявки на реєстрацію спірної торговельної марки, пункт 3 постанови Верховної Ради України від 23.12.1993 № 3771-XII.

Оскільки станом на 26.12.2017 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський завод зерноочисного обладнання» () не існував, то у нього немає підстав для звернення до суду з тим позовом, який був розглянутий судом першої інстанції.

Позивач (Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський завод зерноочисного обладнання» () отримав від ТОВ «Данапріс П» у власність сукупність активів, що складає цілісний майновий комплекс з виробництва та подальшої реалізації машин, устаткування для сільського господарства й лісового господарства, що складається з прав інтелектуальної власності та інших прав права на використання ділової репутації, комерційного найменування «ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ЗЕРНООЧИСНОГО ОБЛАДНАННЯ» та логотипу на підставі Договору відчуження (передачі) цілісного майнового комплексу від 26.04.2018 (наявний в матеріалах справи додаток 29 до позовної заяви).

Отже, на час подання заявки № m201729383, а саме станом на 26.12.2017, Позивач ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання» () ще не був заснований та не мав прав інтелектуальної власності на комерційне найменування «ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ЗЕРНООЧИСНОГО ОБЛАДНАННЯ» та логотипу.

Суд першої інстанції: неправильно оцінив докази, надані Позивачем, і прийшов до помилкових висновків про задоволення позовних вимог Позивача, що не відповідають встановленим обставинам; не надав оцінки усім доводам та обґрунтуванням, що були наведені Відповідачем УКРНОІВІ проти позову у відзиві на позовну заяву (від 28.04.2023 № Вих-4320/2023), письмовій промові у судових дебатах (№1041/2801-02-24 від 23.02.2024), усних поясненнях, наданих під час розгляду справи представником Відповідача, всупереч принципу всебічності, повноти та об`єктивності дослідження та оцінки усіх обставин справи, надав однобічну оцінку обставинам справи, що повністю повторюють лише доводи і докази Позивача, як зацікавленої особи.

УКРНОІВІ зазначає, що судом першої інстанції при цьому не взято до уваги, що заявником за заявкою № m201729383 від 26.12.2017 на реєстрацію оспорюваної торговельної марки стосовно товарів 07 і послуг 35, 42 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг (далі МКТП) є ТОВ «Завод Харківагромаш».

Судом першої інстанції не враховано, що кваліфікаційною експертизою під час якої заявлене до реєстрації позначення перевірялось на відповідність умовам надання правової охорони, в тому числі абзацу 5 частини 2 статті 6 Закону № 3689- XII: чи є позначення оманливим або таким, що може ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, проводилась закладом експертизи за заявкою, поданою юридичною особою ТОВ «Завод Харківагромаш», яким у заявці було зазначено, що «Знак для товарів і послуг є комбінованим, і являє собою поле прямокутної форми, на фоні якого виконане зображення круглої форми та словесні позначення «ХЗЗО» та «ХАРЬКОВСКИЙ ЗАВОД ЗЕРНООЧИСТИТЕЛЬНОГО ОБОРУДОВАНИЯ» за фірмовим найменуванням заявника, де словесне позначення «ХЗЗО» є абревіатурою назви заводу».

УКРНОІВІ зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права: абзац 5 пункт 2 статті 6 Закону «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» № 3689-XII, та внаслідок цього прийшов до неправильного висновку, що оспорюване позначення є таким, що може ввести в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послугу, а саме щодо особи Позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод зерноочисного обладнання» ().

Судом першої інстанції не було встановлено, що Укрпатентом було порушено вимоги законодавства України щодо процедури проведення експертизи позначення за заявкою № m201729383 на реєстрацію оспорюваної торговельної марки, суд не мав покладати на УКРНОІВІ судові витрати.

Учасники справи не скористались правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду скарги, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст.367,368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги в частині вимог про визнання свідоцтва недійсним суд першої інстанції з покликанням на висновки судового експерта у сфері інтелектуальної власності складеного завідувачем лабораторії економічних досліджень та досліджень у сфері інтелектуальної власності Державного науково- дослідного експертного криміналістичного центру МВС України вважав встановленим, що оспорюваний знак є таким, що може ввести в оману споживачів щодо особи яка виробляє товари 07 класу та надає послуги 35,42 класів МКТП, для яких зареєстровано знак, а саме щодо ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання».

Пунктом 3 статті 6 Закону «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» у редакції від 21.05.2015 року, що діяла на час подачі ОСОБА_1 заявки на реєстрацію знака для товарів та послуг (надалі - Закон) та в редакції від 11.12.2019 року, що діяла на час видачі оспорюваного свідоцтва, встановлено, що не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

При цьому суд покликався на те, що у відповідності до пункту 4.3.2.4 Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Державного патентного відомства України від 28 липня 1995 р. N 116 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.08.1995 р. за № 276/812 (надалі - Правила) позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів.

Згідно з ч. 1 ст. 432 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Згідно із статтею 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво надає його власнику право використовувати торговельну марку та інші права, визначені цим законом. Свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом, позначення, схоже із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення можна сплутати, та стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання ці позначення можна сплутати, зокрема, якщо може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою.

Вирішуючи питання стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача Державної організації «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» внести відомості про визнання недійсним повністю свідоцтва України № 271997 від 10.03.2020 р., опублікувати відомості про це у офіційному бюлетені «Промислова власність» суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» при визнанні свідоцтва чи його частини недійсними Установа повідомляє про це у своєму Бюлетені. Свідоцтво або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності з дати, наступної за датою подання заявки. Згідно ст. 1 наведеного Закону термін «Установа» вживається у значенні центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності.

Відповідно до п. 2.3 Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 10 січня 2002 року № 10, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості, зокрема, щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково (абз. 12 вказаного пункту).

Згідно з п. 2.4 Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг підставою для внесення відомостей до реєстру визначено, зокрема, рішення судових органів.

На підставі наведених положень закону, суд визнав обґрунтованою та такою, що також підлягає задоволенню позовну вимогу щодо зобов`язання Державної організаціїї «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» внести відомості про визнання недійсним повністю Свідоцтва України №271997 від 10.03.2020 року, опублікувати відомості про це у офіційному бюлетені «Промислова власність»

Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Спірним у даній справі є порушення майнового права інтелектуальної власності позивача на його комерційне найменування у складі спірного майнового права інтелектуальної власності на торговельну марку.

У статті 419 ЦК України визначено наступне співвідношення права інтелектуальної власності та права власності:

1. Право інтелектуальної власності та право власності на річ не залежать одне від одного.

2. Перехід права на об`єкт права інтелектуальної власності не означає переходу права власності на річ.

3. Перехід права власності на річ не означає переходу права на об`єкт права інтелектуальної власності.

До об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), ч. 1 ст. 420 ЦК України.

У частині 1 статті 424 ЦК України визначено, що майновими правами інтелектуальної власності є:

1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності;

2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Згідно ст. 432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

У статті 489 ЦК України передбачена правова охорона комерційного найменування:

1. Правова охорона надається комерційному найменуванню, якщо воно дає можливість вирізнити одну особу з-поміж інших та не вводить в оману споживачів щодо справжньої її діяльності.

2. Право інтелектуальної власності на комерційне найменування є чинним з моменту першого використання цього найменування та охороняється без обов`язкового подання заявки на нього чи його реєстрації і незалежно від того, є чи не є комерційне найменування частиною торговельної марки.

3. Відомості про комерційне найменування можуть вноситися до реєстрів, порядок ведення яких встановлюється законом.

4. Особи можуть мати однакові комерційні найменування, якщо це не вводить в оману споживачів щодо товарів, які вони виробляють та (або) реалізовують, та послуг, які ними надаються.

Згідно до ст. 490 ЦК України майновими правами на комерційне найменування є: право на використання комерційного найменування; право перешкоджати іншим особам неправомірно використовувати комерційне найменування, в тому числі забороняти таке використання, а також будь-які інші майнові права, що не заборонені законом.

Торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорі (ст. 492 ЦК України).

У статті 494 ЦК України визначені наступні правила засвідчення набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку:

1. Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом.

2. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

3. Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом.

Згідно до ст. 495 ЦПК України:

1. Майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є:

1) право на використання торговельної марки;

2) виключне право дозволяти використання торговельної марки;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

2. Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором (див. ст. 495 ЦК України).

Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку є чинними протягом десяти років з дати подання заявки на торговельну марку в установленому законом порядку, якщо інше не встановлено законом. Зазначений строк може бути продовженим щоразу на десять років у порядку, встановленому законом (ст. 496 ЦК України).

Згідно до ч. 1 ст. 499 ЦК України права інтелектуальної власності на торговельну марку визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом.

У частині 3 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 15 грудня 1993 року N 3689-XII визначено, що не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з: фірмовими найменуваннями, що відомі в Україні і належать іншим особам, які одержали право на них до дати подання до Установи заявки щодо таких же або споріднених з ними товарів і послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі:

а) невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони;

б) наявності у свідоцтві елементів зображення знака та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці;

в) видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

При визнанні свідоцтва чи його частини недійсними Установа повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені.

Свідоцтво або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності від дати подання заявки.

У статті 500 ЦК України зазначено, що будь-яка особа, яка до дати подання заявки на торговельну марку або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки в інтересах своєї діяльності добросовісно використала торговельну марку в Україні або здійснила значну і серйозну підготовку для такого використання, має право на безоплатне продовження такого використання або використання, яке передбачалося зазначеною підготовкою (право попереднього користувача). Право попереднього користувача може передаватися або переходити до іншої особи тільки разом із підприємством чи діловою практикою або з тією частиною підприємства чи ділової практики, в яких було використано торговельну марку або здійснено значну і серйозну підготовку для такого використання.

За змістом вказаних норм матеріального права в їх сукупності, права власника комерційного (фірмового) найменування у разі його використання у назві своєї торгівельної марки (знаку) для позначення свого товару іншою особою - можуть бути захищені з наведених у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» підстав, якщо власник комерційного (фірмового) найменування добросовісно ним володів на дату подання іншою особою заявки для реєстрації такої торгівельної марки (знаку).

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання» з кодом було зареєстровано 14.01.2015 року, керівником Товариства зазначено - ОСОБА_2 . Основний вид економічної діяльності вказано: 28.30 Виробництво машин і устаткування для сільського та лісового господарства».

Відповідно до Статуту ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання», який зареєстрований 14.01.2015 року, вказане підприємство має назву на трьох мовах ,в тому числі українською мовою - ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання», скорочена назва - ТОВ « ХЗЗО» та російською мовою - Общество с ограниченой ответственностью «Харьковский завод зерноочистительного оборудования», скорочена назва ООО «ХЗЗО» .

Згідно Статуту ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання» у новій редакції від 26.04.2018 року , вказане підприємство також має назву на трьох мовах ,в тому числі українською мовою - ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання», скорочена назва - ТОВ « ХЗЗО» та російською мовою - Общество с ограниченой ответственностью «Харьковский завод зерноочистительного оборудования» , скорочена назва ООО «ХЗЗО».

25.05.2021 року здійснена реєстрація щодо внесення відомостей про зміну керівника у ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання» на ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ,фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Юридична адреса товариства : м. Харків, вул. Фонвізіна, 18 .

Згідно Інформації по об`єкту встановлено, що 10.03.2020 року здійснено реєстрацію знаку для товарів і послуг № НОМЕР_1 за відповідачем ОСОБА_1 . Датою подачі заявки про реєстрацію спірного знаку вказано 26.12.2017 року, порядковий номер заявки m201729383. Індекси діяльницької класифікації встановлено: 7, 35, 42 класи. Відображення знаку має темний прямокутник на фоні якого здійснено відповідне біле зображення округлої форми та словесні позначення білого кольору ХЗЗО під якими також здійснений напис літерами у білому кольорі, однак у значно меншому розмірі на російській мові - ХАРЬКОВСКИЙ ЗАВОД ЗЕРНООЧИСТИТЕЛЬНОГО ОБОРУДОВАНИЯ. Вищевказані відомості були опубліковані в офіційному бюлетені «Промислова власність» № 5 від 10.03.2020 року.

З наданих в якості доказів договорів , заявках на участь у виставці, рахунок-фактура, накладна вбачається, що позивач здійснював підписи вказаних документів та використовував свою скорочену назву ТОВ «ХЗЗО» , а також російською мовою ООО «ХЗЗО».

Згідно договору відчуження ( передачі) цілісного майнового комплексу від 26.04.2018 року, укладено між продавцем ТОВ «Данапріс ІІ» та покупцем ТОВ « Харківський завод зерноочисного обладнання», згідно якого Продавець передав у власність Покупцю сукупність активів, що складає цілісний майновий комплекс з виробництва та подальшої реалізації машин , устаткування для сільського й лісового господарства, що складається з прав інтелектуальної власності та інших прав-права на використання ділової репутації, комерційного найменування, а Покупець прийняв його у порядку і на умовах визначених цим Договором. Крім цього, вказаним договором встановлено, що під комерційним найменуванням сторони договору розуміють наступні позначення:

-українською «Харківський завод зерноочисного обладнання» (п.1.2.1 Договору);

-російською «Харьковский завод зерноочистительного оборудования» (п.1.2.2 Договору);

-скорочено «ХЗЗО» (п.1.2.3 Договору);

Крім цього, п.1.2.5 вказаного договору, зазначено логотип російською мовою, який є ідентичним знаку, який належить відповідачу ОСОБА_1 . Також п.1.2.4 вказаного договору встановлено логотип Товариства на українській мові, який є схожим на логотип, що зазначений у п.1.2.5..

Згідно висновку експерта № G-003-ТТМ/20 у сфері інтелектуальної власності від 12.12.2020 року: спірний знак товарів та послуги за свідоцтвом України № НОМЕР_1 є таким, що може ввести в оману споживачів щодо особи яка виробляє товари 07 класу та надає послуги 35,42 класів МКТП, для яких зареєстровано знак, а саме щодо ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання», станом на дату подання заявки m201729383( 26.12.2017).

Згідно висновку експерта №002- СІВ/21 у сфері інтелектуальної власності від 26.03.2021 року встановлено, що знак товарів та послуги за свідоцтвом України № НОМЕР_1 є таким, що може ввести в оману споживачів щодо особи яка виробляє товари 07 класу та надає послуги 35,42 класів МКТП, для яких зареєстровано знак, а саме щодо ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання», станом на дату подання заявки m201729383( 26.12.2017).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно до п.п. 1-3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Встановивши вказані обставини суд першої інстанції всупереч вказаних норм цивільного процесуального права не перевірив аргументи відповідача Державної організації « Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» щодо відсутності порушення прав позивача, внаслідок чого не з`ясував дійсних обставин справи та помилково застосував норму пункту 3 статті 6 Закону «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» у редакції від 21.05.2015 року, що діяла на час подачі ОСОБА_1 заявки на реєстрацію спірного знака для товарів та послуг (надалі - Закон) та в редакції від 11.12.2019 року, що діяла на час видачі оспорюваного свідоцтва, якою встановлено, що не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

Суд при цьому також помилково не звернув увагу на заперечення відповідача про те, що невідповідність торговельної марки умовам надання правової охорони визначається на дату подання заявки на реєстрацію спірної торговельної марки, пункт 3 постанови Верховної Ради України Про введення в дію Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1994, N 7, ст. 37 ) від 23.12.1993 № 3771-XII свідоцтво України може бути визнано недійсним у разі невідповідності знака умовам його реєстрації, визначеним законодавством, що діяло на дату подання заявки.

Судом апеляційної інстанції на підставі наявних у справі доказів безспірно встановлено, що Заявку № m201729383 про реєстрацію знаку «ХЗЗО» було подано 26.12.2017 ТОВ «Харківагромаш» для товарів 7 класу та послуг 35 та 42 класів МКТП. В подальшому, на підставі заяви представника первинного заявника від 13.01.2020 року про внесення змін в найменування заявника на підставі договору від 19.12.2019 року про передачу праві на товарний знак , Укрпатентом було викладено найменування і адреса заявника за заявою № m2017 29383 у коді 731 - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (UA).

Згідно публічного Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) (безкоштовний пошук відомостей у ЄДР здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») на дату подання спірної заявки № m201729383, а саме станом на 26.12.2017, Позивача - ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання» () не існувало.

Як вбачається з доданої до апеляційної скарги витягу з ЄДР Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський завод зерноочисного обладнання» (код )було засновано 26.04.2018, тобто вже після подачі спірної заявки ТОВ «Завод Харківагромаш» (а.с. 238 т.2).На день подачі заявки, 26.12.2017, існувало інше ТОВ під тією ж назвою «Харківський завод зерноочисного обладнання», яке мало інший . 17 квітня 2018 року ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання», яке мало інший , змінило свій вид діяльності з 28.30 - виробництво машин і устаткування для сільського та лісового господарства на 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; пізніше, після чого 24.04.2018 ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання» з кодом змінило свою назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Данапріс ІІ», яке по теперішній час з кодом існує як окрема юридична особа та не перебуває в процесі припинення. Внаслідок цього ТОВ з назвою «Харківський завод зерноочисного обладнання» з кодом перестало існувати. Через два дні, 25.04.2018 було створене інше ТОВ під назвою «Харківський завод зерноочисного обладнання» з кодом (а.с. 242-245 т.2).

Вказані обставини підтверджуються доданою апелянтом до скарги відповідною роздруківкою витягу з ЄДР (а.с. 238-245 т.2). Оскільки вказана інформація знаходиться у загальному доступному публічному доступі і на ці загально доступні для усіх учасників справи для перевірки обставини звертав увагу відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів відповідно до ст. 367 ЦПК України, та з огляду на порушення судом першої інстанції вказаних норм п.п. 1-3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, в межах доводів апеляційної інстанції враховує вказаний доказ. Колегія суддів звертає увагу, що з огляду на їх публікацію у загальному безплатному доступі на офіційному сайті МЮ України в мережі Інтернет (див. https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search ) кожний з учасників справи мав рівний доступ до цієї інстанції, а тому у даному випадку принцип змагальності, ст. 12 ЦПК України, є дотриманий.

Вищевказана зміна діяльності та назви ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання», яке мало свідчить про його реорганізацію у ТОВ «Данапріс ІІ» з кодом .

Суд першої інстанції помилково вважав, що відповідно до наявного у матеріалах справи договору відчуження (передачі) цілісного майнового комплексі від 26 квітня 2018 року Позивач (Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський завод зерноочисного обладнання» з кодом ) на умовах цього договору отримав від ТОВ «Данапріс ІІ» у власність разом з сукупністю активів, що складає цілісний майновий комплекс з виробництва та подальшої реалізації машин, устаткування для сільського й лісового господарства, - права інтелектуальної власності на використання ділової репутації, комерційного найменування «ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ЗЕРНООЧИСНОГО ОБЛАДНАННЯ» (а.с. 86-87 т.1).

Стаття 491 ЦК України передбачає, що чинність майнових прав інтелектуальної власності на комерційне найменування припиняється у разі ліквідації юридичної особи та з інших підстав, встановлених законом.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що та не з`ясував, що внаслідок вказаної реорганізації ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання» з кодом та зміни його назви на ТОВ «Данапріс ІІ» з кодом ЄДРПОУ 39584113, яка відбулася до укладення вказаного договору, - відповідно до вказаної норми ст. 491 ЦК України припилась чинність майнових прав інтелектуальної власності на комерційне найменування ТОВ «Харківський завод зерноочисного обладнання».

Тому до нового ТОВ «Данапріс ІІ» з кодом права інтелектуальної власності на комерційне найменування ТОВ «ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ЗЕРНООЧИСНОГО ОБЛАДНАННЯ», а також до товариства з такою ж назвою та іншим кодом позивача у даній справі, у порядку сингулярного чи універсального правонаступництва з передбачених у ч. 2 ст. 490 ЦК України підстав не перейшли.

Наведене свідчить, що позивач у даній справі не довів своє правонаступництво після ТОВ «ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ЗЕРНООЧИСНОГО ОБЛАДНАННЯ» з кодом , яке було зареєстроване у 2015 році. Тому позивач ТОВ «ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ЗЕРНООЧИСНОГО ОБЛАДНАННЯ» з кодом згідно до вказаної вище норми ч. 2 ст. 489 ЦК України є власником права інтелектуальної власності на своє комерційне найменування з дати своєї державної реєстрації, 26 квітня 2018 року, а не з дати державної реєстрації ТОВ «ХАРКІВСЬКИЙ ЗАВОД ЗЕРНООЧИСНОГО ОБЛАДНАННЯ» з кодом у 2015 році.

Оскільки у позивача не було цивільної дієздатності на день подачі заявки на реєстрацію спірного торгівельного знаку у 2017 році, то є безпідставними доводи позову про те, що внаслідок реєстрації спірного торгівельного знаку порушені його майнові права інтелектуальної власності на комерційне найменування у складі спірного майнового права інтелектуальної власності на торговельну марку

Крім того, колегія суддів зважає на те, що заявлені позовні вимоги, які розглянув суд першої інстанції, не є належним та ефективним способом захисту порушеного права інтелектуальної власності на комерційне найменування.

Так, використання зареєстрованого на ім?я певної юридичної особи комерційного найменування іншими юридичними особами без дозволу володільця не допускається. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 490 ЦК України власник комерційного найменування має право перешкоджати іншим особам неправомірно використовувати комерційне найменування, в тому числі забороняти таке використання. Однак, з цих підстав у даній справі позов в суді першої інстанції не розглядався, а тому відповідно до визначених у ст. 367 ЦПК України меж апеляційного розгляду справи колегія суддів ці обставини не досліджує.

Оскільки позивач всупереч визначеного у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку не довів належність йому спірних майнових прав на торгівельну назву у складі торговельної марки (знак для товарів і послуг), наведені з цього приводу вищевказані доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду про порушення прав позивача, - тому у задоволенні позову з цих підстав слід відмовити.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, суд першої інстанції ухвалив рішення при: неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та з порушенням норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, тому відповідно до п.п. 1-2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду повністю та ухвалює нове рішення про залишення позову без задоволення, за недоведеністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України за рахунок позивача підлягають відшкодуванню понесені апелянтом судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної організації « Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 червня 2024 року скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод зерноочисного обладнання» до ОСОБА_1 , Державної організації « Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод зерноочисного обладнання» на користь Державної організації «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6810 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 21 квітня 2025 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина

Судді колегії Ю.М. Мальований

О.В. Маміна