Справа №:755/5500/25
Провадження №: 2/755/5707/25
У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

"21" квітня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва 25.03.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення коштів, яка 11.04.2025 передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

У період часу з 14.04.2025 по 18.04.2025 головуючий суддя Катющенко В.П. перебувала на лікарняному.

За нормою ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Крім того, статтями 28, 30 ЦПК України, визначено підсудність справ за вибором позивача та правила виключної підсудності.

Як вбачається із заявлених позовних вимог, позивачі просять суд:

-прийняти заяву до розгляду й визнати її як офіційний сигнал (вимогу) наданий до AT «Ощадбанк», щодо необхідності приведення його внутрішніх протоколів діяльності (внутрішньої нормативної документації) відповідно до загальних вимог права й до вимог мети та принципів приватизації, в тому числі й стосовно тих її учасників, які відносяться до соціально вразливих верст населення зі зниженою платіже спроможністю, та для тих громадян, що мають особисто обмежені можливості при здійснені приватизації внаслідок: або ще не досягнення ними самостійного дієздатного віку, або часткової чи повної втрати дієздатності за рішенням суду, а також у випадку невизначеного громадянського статусу (зниклі безвісти), й не могли самі за об`єктивних причин подати такий сигнал стосовно самих себе;

-визначити суми винагороди від AT «Ощадбанк» для ОСОБА_2 у розмірі 3 917 174грн (три мільйона дев`ятсот сімнадцять тисяч сто сімдесят чотири гривні) та від AT «Ощадбанк» на користь недієздатної ОСОБА_1 (в особі її опікуна) у розмірі 5 872 000 грн (п`ять мільйонів вісімсот сімдесят дві тисячі гривень) - за знайдені небажані явища в діяльності AT «Ощадбанк» та за його повідомлення про це у вигляді цього позову (за надання «гучного сигналу») й за активну громадянську позицію позивачок на шляху розбудови й розвитку правового суспільства та розвиненої соціально-орієнтованої ринкової економіки України, та зобов`язати AT «Ощадбанк» виплатити визначену суму винагороди у розмірі 3 917 174 грн (три мільйона дев`ятсот сімнадцять тисяч сто сімдесят чотири гривні) ОСОБА_2 , та зобов`язати AT «Ощадбанк» виплатити визначену суму винагороди у розмірі 5 872 000 грн (п`ять мільйонів вісімсот сімдесят дві тисячі гривень) на користь недієздатної ОСОБА_1 (в особі діючого опікуна на момент виплат), десятьма рівними частинами (щомісячно) на протязі року з моменту оголошення та вступу рішення за цим позовом.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтями 2, 3, 4 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховою радою України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Правила щодо підсудності цивільних справ, які підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, тобто розмежування компетенції по розгляду і вирішенню підвідомчих суду цивільних справ всередині системи судів цивільної юрисдикції, визначені в Главі 2 Розділу III ЦПК України.

За вимог п.1 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Таким чином, враховуючи предмет позову та склад учасників цивільного процесу, суддя дійшла висновку, що даний позов на підсудний Дніпровському районному суду міста Києва ні за правилами ст. 27, ні 28, 30 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Аналізуючи вищевикладені доводи, суддя доходить висновку про передачу вказаної цивільної справи на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Керуючись ст. ст. 4, 27, 28, 30, 31, 187, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення коштів - передати за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: