Єд.унік.№243/4089/24
Провадження№2/243/134/2025
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Сидоренко І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Зубкова В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ;

представника відповідача Мельникова С.Є.;

представника третьої особи Нещерет О.С.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН», Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН», Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позовну заяву обґрунтував тим, що 27.03.2020 приблизно о 17 год. 55 хв. ОСОБА_3 , керуючи технічно справним транспортним засобом - службовим автомобілем марки «Renault» моделі «Duster» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частини дороги вул. Банківська з боку вул. Шевченка у напрямку вул. Г. Лозановича у м. Слов`янськ Донецької області на перехресті з вул. Василівська, діючи із злочинною недбалістю, в порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 1.12, 5.62, 8.7.3.е), 8.10, 12.4, 12.9.б) Правил дорожнього руху, вчинив порушення безпеки дорожнього руху, а саме не зупинився при подачі світлофором сигналу, що забороняє рух, повинен був зупинитися перед лінією дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «місце зупинки», а якщо їх не було - перед світлофором, внаслідок чого на перехресті вул. Банківська і вул. Василівська у м. Слов`янськ Донецької області здійснив зіткнення передньої частини автомобіля марки «Renault» моделі «Duster» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з боковою правою частиною автомобіля «Volvo 940» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 із пасажиркою ОСОБА_2 , що рухався по вул. Василівська зі сторони вул. Університетської в сторону вул. Ярослава Мудрого у м. Слов`янськ, Донецької області. ОСОБА_2 належить транспортний засіб VOLVO 940 реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 15.09.2009.

У результаті зазначеної дорожньо-транспортної події ОСОБА_2 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини з переломами 5-8 ребер справа по паховій лінії зі зміщенням, 9-11 ребер справа по лопатковій лінії без зміщення, забоєм обох легенів, правобічним гідротораксом, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які потребують для свого загоєння терміну понад 21 день. Позивач перебувала на лікуванні з 27.03.2020 р. до 01.07.2020 р. , та на лікування були витрачені кошти на загальну суму 3348,23 грн.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу Volvo 940 були спричинені пошкодження таких деталей та частин: двері праві передні; скло дверей передніх правих; склопідіймач передній правий; ручка зовнішня передня права; замок дверей передніх правих і клиновий замок; направлення вікна переднього правого; накладка дверей передніх правих; декоративне облицювання дверей передніх правих; двері задні праві; склопідіймач задніх правих дверей; ручка зовнішня дверей задніх правих; декоративне облицювання дверей задніх правих; поріг дверей правих; боковини задні праві; крило переднє праве; В-стояк правий; С-стояк правий; панель даху; накладка даху зовнішня; рама даху ВР ПР; колісна арка задня права; панель підлоги правої сторони; бампер передній ліва сторона; бампер задній права сторона, що підтверджується Актом огляду колісного транспортного засобу від 03.11.2020, Звітом про оцінку транспортного засобу №167/2020 від 11.11.2020, фотографіями огляду транспортного засобу.

За кермом службового автомобілю марки «Renault» моделі «Duster» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ГУ НП у Донецькій області, перебував ОСОБА_3 (старший сержант поліції), який відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області №9 о/с від 05.01.2017 був призначений на посаду поліцейського-водія сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 12.03.2024 у справі №243/2144/21 ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Разом з тим, у вищевказаній ухвалі зазначено: «Порушення ОСОБА_3 вимог п.п. 8.7.3.е), 8.10 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України а саме, у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. У судовому порядку доведена вина ОСОБА_3 Ухвала Слов`янського міськрайонного суду від 12.03.2024 у справі №243/2144/21 набрала законної сили 20.03.2024.

Позивачу відомо, що цивільно-правова відповідальність ГУ НП у Донецькій області була застрахована у ТОВ «СК «ГАРДІАН» на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1730683 від 20.09.2019. Після встановлення винуватості ОСОБА_3 у ДТП, позивачка звернулась з заявою про виплату страхового відшкодування до ТДВ «СК «ГАРДІАН». Однак ТДВ «СК «ГАРДІАН» відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Позивач вважає таку відмову неправомірною і такою, що суперечить чинному законодавству. У даному випадку дорожньо-транспортна пригода мала місце 27.03.2020. Лише ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 12.03.2024 у справі №243/2144/21 набрала законної сили 20.03.2024, встановлена винуватість ОСОБА_3 . На підставі п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто у даному випадку перебіг строків позовної давності зупинений. Беручи до уваги те, що річний строк звернення ОСОБА_2 , до відповідача ТДВ «СК «ГАРДІАН» пропущений з незалежних від неї причин (вина водія ОСОБА_3 встановлена ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 12.03.2024 у справі №243/2144/21, яка набрала законної сили 20.03.2024), звернення відбулось протягом строків позовної давності, тому наявні підстави для виплати страхового відшкодування.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого. ОСОБА_2 перебувала на лікуванні з 27.03.2020 по 30.06.2020. У неї зберіглись чеки на придбання ліків на суму 3348,23 грн. Зважаючи на наведене, у даному випадку страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням ОСОБА_2 за період з 27.03.2020 по 30.06.2020 р. (96 днів) становить: 4723:30 х 96 = 15113,60 грн., де 4723 грн. мінімальна заробітна плата у 2020 р. на підставі Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік».

На підставі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до Звіту про оцінку транспортного засобу №167/2020 від 11.11.2020 вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу становить 84912,64 грн. Таким чином, у даному випадку ТДВ «СК «ГАРДІАН» має відшкодувати 84912,64 грн., у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу.

Крім того, позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 400000,00 грн. У результаті ДТП ОСОБА_2 , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, перебувала на лікуванні більше 3 місяців, відчувала фізичний біль. Заслуговує на увагу і той факт, що ні ГУ НП в Донецькій області, ні водій ОСОБА_3 за чотири роки навіть не вибачились, не надали жодної допомоги. До того ж, ОСОБА_3 так і не визнав своєї вини в категоричній формі. Через постійні переживання і хвилювання ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 , який був за кермом автомобіля 27.03.2020. У результаті пошкодження транспортного засобу був порушений звичайний спосіб життя позивачки. Вона використовувала автомобіль для щоденного пересування, в тому числі й робочих цілях. ОСОБА_2 відчула сильне душевне хвилювання. Автомобіль був арештований і визнаний речовим доказом, тому з 27.03.2020 і до 20.03.2024 вона була позбавлена можливості користуватись ним. Не має такої можливості і зараз, оскільки потрібні значні кошти на його відновлення, заміна майже всіх деталей та частин автомобілю. Також, на неодноразові усні звернення до відповідача відшкодувати шкоду, спричинену ним, у добровільному порядку, відповідач відмовляє, ігнорував прохання позивачки. Позивачка змушена витрачати свій час і зусилля на звернення у різні інстанції, нести додаткові грошові витрати, пов`язані з ремонтом, правовою допомогою.

Також, позивачкою були понесені витрати на визначення розміру відшкодування майнової шкоди у розмірі 1700,00 грн., що підтверджується Договором про надання оціночних, інформаційних послуг №167/2020 від 03.11.2020, актом прийому-передачі роботи про незалежну оцінку №167/2020 від 03.11.2020, товарним чеком від 12.11.2020.

У зв`язку з чим просить суд: стягнути з ТДВ «СК «ГАРДІАН» витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу у сумі 84912 грн 64 коп., страхове відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням у сумі 15113 грн. 60 коп.; стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області моральну шкоду у сум 400000 грн. 00 коп.; стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. 00 коп. та витрати на визначення розміру відшкодування майнової шкоди у розмірі 1700 грн. 00 коп.

Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймала.

Представник позивача Прокопцев С.В., який діє на підставі ордера від 26.03.2024 року, в судовому засіданні надав аналогічні пояснення викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Просив суд задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Представник відповідача ТДВ «СК «ГАРДІАН», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймав. Надав до сулу відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнають з наступних підстав.

ТДВ «СК «ГАРДІАН» підтверджує факт укладання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів (поліс) № АО 002021378, на умовах якого була застрахована цивільно-правова відповідальність будь-якої особи, яка правомірно володіє ТЗ «Renault Duster», д.н.з. НОМЕР_1 . Страхова сума за вказаним договором становить 100 000 грн., франшиза- відсутня. Відповідач також визнає факт настання ДТП, яка відбулась 27.03.2020 року в м. Слов`янськ Донецької області за участю забезпеченого ТЗ «Renault Duster», д.н.з. НОМЕР_1 та ТЗ «Volvo 940», д.н.з. НОМЕР_2 , в наслідок якої автомобіль, належний Позивачеві отримав механічні пошкодження, а Позивач ушкодження здоров`я. 23.04.2024 року Позивач направив ТДВ «СК «Гардіан» заяву про страхове відшкодування, яка була отримана останнім 25.04.2024 р. за вх. № 2352. Враховуючи, що заява про страхове відшкодування була подана Позивачем 23.04.2024 р., тобто більше, ніж через 4 роки з дня ДТП (27.03.2020 р.), та в силу приписів п. 37.1.4. ст. 37 Закону № 1961- IV, у відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності, був відсутній обов`язок виплати страхового відшкодування Позивачеві у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу та витратами на лікування. Про прийняття рішення відповідач повідомив Позивача листом за вих. № 22/05/24/2 від 22.05.2024 р. Правовий висновок щодо законності відмови страховика у виплаті страхового відшкодування у разі пропуску потерпілим строку на подання заяви про страхове відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону №1961- IV викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 р. за результатом перегляду справи № 147/66/17. Позивач не звертався до ані до ТДВ «СК «ГАРДІАН» із заявою про страхове відшкодування, ані до суду з позовною заявою, яка в межах річного, та і трирічного строку, передбаченого Законом № 1961- IV. Отже, враховуючи приписи п. 37.1.4. ст. 37 Закону № 1961- IV, вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування вказаної норми матеріального права, та ту безспірну обставину, що Позивачем було пропущено строки на подання заяви про страхове відшкодування, вимоги, заявлені до них є незаконними, необґрунтованими, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні.

Щодо доводів Позивача про причину пропуску строків зазначили, що у позовній заяві Позивач стверджує, що пропуск строків для подання заяви про страхове відшкодування відбувся через те, що ухвала Слов`янського міськрайонного суду від 12.03.2024 р. у справі № 243/2144/21, якою встановлено винуватість ОСОБА_3 , набрала законної сили лише 20.032024 р. Відповідач ТДВ «СК «ГАРДІАН» не може погодитись із тим, що вказана обставина є підставою для поновлення строків на подання заяви про страхове відшкодування з огляду на наступне. По-перше, ст. 35 Закону № 1961- IV жодним чином не пов`язує обов`язок потерпілого (у даному випадку Позивача) подавати заяву про страхове відшкодування із наявністю або відсутністю у нього судового рішення, яким встановлено вину водія забезпечення автомобіля. Поряд з тим, у п. 35.2 ст. 35 Закону № 1961- IV, серед переліку документів, які потерпіла особа зобов`язана надати страховику разом із заявою про страхове відшкодування, рішення суду щодо винуватся ДТП відсутнє. По-друге, у Постанові від 12.02.2021 р. у справі № 910/6013/20 Верховний Суд сформував правовий висновок, згідно якого Закон № 1961- IV прямо не передбачено, досудовий порядок урегулювання спору. Тобто, з вимогою про стягнення страхового відшкодування особа в межах передбаченого законодавством строку має право звернутися як до страховика, так і до суду з відповідним позовом. Отже, жодних передбачених чинним законодавством України, в тому числі Законом № 1961- IV перешкод для подання заяви про страхове відшкодування протягом встановлених законом строків у Позивача не було, а тому доводи, які містяться у позові з цього питання не можна вважати спроможними. Крім того, з постанови Великої Палати ВС від 14.12.2021 р. по справі № 147/66/17, на яку посилається як позивач, так і ТДВ «СК «ГАРДІАН», вбачається, що у разі пропуску строків для подання заяви про страхове відшкодування потерпілий має право звернутись із відповідним позовом до суду в межах строку загальної позовної давності. Однак, позивачем не надано жодних доказів, на користь того, що пропуск строків відбувся через причини, які не залежали від нього. Водночас, як зазначено вище, відсутність рішення суду, яким встановлено вину водія забезпеченого автомобіля, не є поважною причиною пропуску строків, оскільки Закон № 1961- IV не покладає на потерпілого обов`язку подавати судове рішення разом із заявою про страхове відшкодування.

ТДВ «СК «ГАРДІАН» заперечує щодо розміру відшкодування ремонту автомобіля, який заявлений позивачем. З огляду на ту обставину, що відповідно до Звіту № 167/2020 витрати на відновлювальний ремонт ТЗ «Volvo 940», д.н.з. НОМЕР_2 (180 644,49 грн) перевищують вартість даного ТЗ до ДТП (75 538,40 грн.), даний автомобіль є фізично знищеним. Однак, у Звіті № 167/2020 відсутній висновок щодо ринкової вартості ТЗ «Volvo 940», д.н.з. НОМЕР_2 у пошкодженому стані, а тому здійснити розрахунок розміру страхового відшкодування у спосіб, встановлений п. 30.2. ст. 30 Закону №1961-IV, не вбачається можливим. Зауважують, що вищевказаний порядок розрахунку розміру страхового відшкодування відображений у сталій та узгодженій практиці Верховного Суду, а саме у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.10.2019 року у справі № 234/10550/16-ц (провадження № 61-26454св18), у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.11.2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280св20) тощо. Отже, вимога Позивача щодо стягнення вартості ремонту ТЗ «Volvo 940», д.н.з. НОМЕР_4 з урахуванням зносу в розмірі 84 912,64 є недоведеною за допомогою належних та допустимих засобів доказування та допустимих засобів доказування та визначеною з порушенням ст. 30 Закону № 1961-IV, який регулює спірні правовідносини, а тому вказана вимога не підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, просять суду відмовити в задоволені позову до ТДВ «СК «ГАРДІАН» у повному обсязі.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області в судому засіданні позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі, суду наданий відзив на позовну запяву, відповідно до якого 27.03.2020 приблизно о 17:55 ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом службовим автомобілем марки «Renault» моделі «Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині дороги вул. Банківська з боку вул. Шевченка у напрямку вул. Г. Лозановича у м. Слов`янськ Донецької області, на перехресті з вул. Васильківська, вчинив порушення безпеки дорожнього руху, а саме не зупинився при подачі світлофором сигналу, що забороняє рух, внаслідок чого на перехресті вул. Банківська і вул. Васильківська у м. Слов`янськ Донецької області здійснив зіткнення передньої частини автомобіля марки «Renault» моделі «Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 із боковою правою частиною автомобіля «Volvo 940» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 із пасажиркою ОСОБА_2 , що рухався по АДРЕСА_1 зі сторони вул. Університетської в сторону вул. Ярослава Мудрого у м. Слов`янськ Донецької області. У результаті зазначеної дорожньо-транспортної події ОСОБА_2 спричинені тілесні ушкодження, які у своєму перебігу не супроводжувались загрозливими для життя явищами, тому відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які потребують для свого загоєння терміну понад 21 день. По вказаному факту було розпочато кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000310 від 22.02.2021 за ч. 1 ст. 286 КК України. Кримінальне провадження, згідно ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.03.2024 справа 243/2144/21, закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Згідно із зазначеної ухвали ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. В своїй позовній заяві ОСОБА_2 просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області 400000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. Позивачем не надано підтверджень, щодо обсягу та характеру, глибини, ступеня, інтенсивності і тривалості фізичних та душевних страждань, яких вона зазнала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та у зв`язку із пошкодженням її майна. Смерть чоловіка позивача ОСОБА_4 (який був за кермом автомобіля 27.03.2020), про яку вказано у позові, на нашу думку не співвідноситься зі спором, оскільки цей факт мав місце через чотири роки після ДТП, а у позовній заяві не обґрунтовано зв`язку між подіями. Також позивачем не наведена методика обчислення, із якої остання виходила, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, не обґрунтовано причинно-наслідкового зв`язку між моральною шкодою та ДТП, не надано документального підтвердження погіршення її морального стану та інших негативних наслідків, викликаних вказаною пригодою. Ураховуючи викладене вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування правничої допомоги зазначено, що позивачем надано до позовної заяви попередній розрахунок суми судових витрат, але у переліку наданих послуг не вказано витрат часу по кожному із видів робіт, а у частині участі у судових засіданнях вказано розрахунок у 5000 (п`ять тисяч) гривень за 3 (три) судові засідання, але на час сплати грошових коштів (06.03.2024) позивачем захиснику, не було проведено жодного. Також просимо суд ураховувати, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, Обсяг і складність виготовлених у даній справі процесуальних документів не є значним. Вказані обставини виключають підстави для стягнення заявленої позивачем суми судових витрат, які складаються з витрат на правничу допомогу. У зв`язку з чим просять відмовити у задоволені позовних вимог позивача до Головного управління Національної поліції в Донецькій області у повному обсязі.

Згідно з наданої суду відповіді на відзив, представник позивача зазначає, що ОСОБА_2 вважає, що доводи, наведені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими та не спростовують обставин, які є підставою для задоволення її позовних вимог. Щодо доводів ТДВ «СК «ГАРДІАН», що у нього відсутній обов`язок виплачувати страхове відшкодування, оскільки позивачка звернулась з заявою через чотири роки, тобто з порушенням строків, встановлених п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому відповідач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17. Однак слід зазначити, що обставини справи, на яку послався відповідає, не є подібними цій справі. До того ж, в якості обґрунтування правильності позиції позивачка керується правовими висновками, що викладені у Постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №752/27457/21. За загальним правилом застосувань судової практики застосовується правова позиція, що викладена у постанові Верховного Суду, прийнятій пізніше. Заслуговує на увагу той факт, що у справі, що розглядається, позивачка ОСОБА_2 обґрунтувала поважність строків пропуску строків, встановлених п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 12.03.2024 у справі №243/2144/21, яка набрала законної сили 20.03.2024, встановлена винуватість ОСОБА_3 . У Постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №752/27457/21 зазначено, «що річний строк був пропущений позивачем через обставини, які не залежали від нього (судове рішення про встановлення вини ОСОБА_1 у спричиненні ДТП було ухвалене лише 21 травня 2021 року), при цьому відповідна заява подана в межах страхової суми та протягом строку позовної давності (заява про виплату страхового відшкодування на суму 100 000,00 грн була подана 27 травня 2021 року), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення суми страхового відшкодування з ТДВ «Експрес Страхування» в порядку суброгації». У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 на всій території України був введений воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 08.08.2024 №3684-ІХ, в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб. Таким чином, і досі в Україні діє режим воєнного стану. На підставі п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто у даному випадку перебіг строків позовної давності зупинений з 24.02.2022. Беручи до уваги те, що річний строк звернення ОСОБА_2 , до відповідача ТДВ «СК «ГАРДІАН» пропущений з незалежних від неї причин (вина водія ОСОБА_3 встановлена ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 12.03.2024 у справі №243/2144/21, яка набрала законної сили 20.03.2024), звернення відбулось протягом строків позовної давності, тому наявні підстави для виплати страхового відшкодування. Також, ТДВ «СК «ГАРДІАН» вважає, що встановлення винуватості ОСОБА_3 ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 12.03.2024 у справі №243/2144/21 набрала законної сили 20.03.2024, не є поважною причиною пропуску строків. Однак така позиція відповідача суперечить судовій практиці, що склалась у подібних відносинах (у Постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №752/27457/21). У даному випадку тривалий розгляд справи щодо третьої особи ОСОБА_3 був пов`язаний ще й з іншою обставиною непереборної сили, а саме воєнним станом, що був введений на території України Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022. Таким чином, наведені обставини в сукупності, є об`єктивними поважними причинами пропуску строку. Доказами цьому є загальновідомий факт про введення на території України воєнного стану та ухвала Слов`янського міськрайонного суду від 12.03.2024 у справі №243/2144/21, яка набрала законної сили 20.03.2024 і якою встановлена винуватість ОСОБА_3 . До того ж, Верховний Суд у Постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №752/27457/21 дійшов висновку, що дата ухвалення судового рішення про встановлення вини особи, є поважною причиною.

Щодо заперечення відповідача проти розміру витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу у розміру 84912,64 грн. Посилаючись на ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач зазначає, що у даному випадку транспортний засіб вважається фізично знищеним, оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу відповідно до наданого Звіту від №167/2020 11.11.2020 перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У такому випадку його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому вказує на те, що звіт не містить вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, тому визначити розрахунок страхового відшкодування відповідно до п.30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вбачається можливим. Варто зазначити, що відповідно до Звіту про оцінку транспортного засобу №167/2020 від 11.11.2020: ринкова вартість КТЗ до пошкодження 75538,40 грн.; курс USD/EUR на дату оцінки 28,1381/30,8633; вартість відновлювального ремонту КТЗ 180644,49 грн.; вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням знозу 84912,64 грн.; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику, 75538,40 грн. При цьому, розраховуючи вартість матеріального збитку у вищевказаному звіті про оцінку транспортного засобу №167/2020 від 11.11.2020 (стор. 10), оцінювач керувався п. 8.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Фонду Державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. Таким чином, у Звіті №167/2020 від 11.11.2020 вказана вартість матеріального збитку, розрахована відповідно до норм чинного законодавства. Проте у даному випадку позивачка просить стягнути саме вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу. Відповідно до Звіту про оцінку транспортного засобу №167/2020 від 11.11.2020 вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу становить 84912,64 грн. Справа в тому, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 27.03.2020. Автомобіль був арештований і визнаний речовим доказом, тому з 27.03.2020 і до 20.03.2024, він був арештований і позивачка не мала можливості користуватись ним. Відповідно до Звіту про оцінку транспортного засобу №167/2020 від 11.11.2020 вартість матеріального збитку становить 75538,40 грн. Проте оцінка була проведена чотири роки тому. На сьогодні ціни, в тому числі, й на транспортні засоби, змінились, а тому за ці кошти позивачка не зможе придбати подібний транспортний засіб. У зв`язку з цим, позивачка бажає відремонтувати свій автомобіль. За її підрахунками, коштів, зазначених у Звіті про оцінку транспортного засобу №167/2020 від 11.11.2020, а саме 84912,64 грн., на це має вистачити. Тому вона й просить стягнути з відповідача вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу. Таким чином, у даному випадку ТДВ «СК «ГАРДІАН» має відшкодувати 84912,64 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не надав жодних заперечень щодо страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням, у сумі 15113,60 грн. та 400000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 178 ЦПК України. Таким чином, відповідач не спростував ні правомірність заявлених позовних вимог, ні їх розмір. У зв`язку з чим, просить суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймав, про причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, посилається на те, що позовні вимоги позивача є безпідставними, та просить суд в задоволені позовних вимог відмовити.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 15.09.2009 року, автомобіль VOLVO 940 реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 .

Згідно витягу з полісу АО № 00221378, діючий поліс на 27.03.2020 р, страхова компанія ТДВ «СК «ГАРДІАН», транспортний засіб «RENAULT DUSTER», державний номер НОМЕР_5 , франшиза 0,00грн., ліміт за шкоду життю та здоров`ю 200 000,00 грн., ліміт за шкоду майну 100 000,00 грн.

Відповідно до звіту № 167/2020 про оцінку транспортного засобу від 11.11.2020 року, ринкова вартість автомобіля VOLVO 940 2.3і (944), державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , на дату ДТП (27.03.2020) складає 75538,40 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 180644,49 грн. (без ПДВ), вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу складає 84912,64 грн. (без ПДВ) , Вартість матеріального збитку автомобіля VOLVO 940 2.3і (944), державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , на дату ДТП (27.03.2020) складає 75538,40 грн.

Згідно довідки від 27.03.2020 року, виданої КНП Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янськ», ОСОБА_2 отримала травми 27.03.2020 року забій грудної клітини справа, забій правого ліктьового суглоба, гематома, різані рани правої кисті.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 190 від 10.04.2020 р., ОСОБА_2 знаходилась на амбулаторно-поліклінічному закладі з 27.03.2020 р. по 30.03.2020 р., на стаціонарному лікуванні з 30.03.2020р. по 10.04.2020 р. в травматологічному відділенні КНП Слов`янської міської ради «Міська лікарня м. Слов`янськ», діагно: з/множиний перелом ребер праворуч; правосторонній гідроторакс; забій обох легень.

Згідно листа непрацездатності серії АДТ № 734821 від 30.03.2020 року, ОСОБА_2 перебувала на амбулаторному лікуванні з 27.03.2020 по 29.03.2020 р., на стаціонарі з 30.03.2020 р. по 10.04.2020 р.

Згідно листа непрацездатності серії АДТ № 734900 від 13.04.2020 р., ОСОБА_2 перебувала на амбулаторному лікуванні з 13.04.2020 по 26.05.2020 р.

Згідно листа непрацездатності серії АДТ № 735181 від 26.05.2020 р., ОСОБА_2 перебувала на амбулаторному лікуванні з 27.05.2020 по 30.06.2020 р., до роботи 01.07.2020 р.

Відповідно до обстеження в КЛПЗ «Міська клінічна лікарня» Рентгенологічному відділенні, ОСОБА_2 30.03.2020 року обстежили на МСК-томограма ОГК без КУ, висновок: КТ-ознаки забоїв обох легень; мінімальний правобічний гідроторакс; переломи 57, 911 ребер праворуч.

Відповідно до обстеження в КЛПЗ «Міська клінічна лікарня» Рентгенологічному відділенні, ОСОБА_2 26.05.2020 року обстежили на МСК-томограма ОГК без КУ, висновок: КТ-ознаки фіброзні зміни легень; несрощені переломи 5-8, 9-11 ребер праворуч.

Відповідно до обстеження в КЛПЗ «Міська клінічна лікарня» Рентгенологічному відділенні, ОСОБА_2 30.10.2020 року обстежили на МСК-томограма ОГК без КУ, висновок: КТ-ознаки фіброзні зміни легень; неоартроз 10 ребера праворуч.

Згідно наданих квитанцій в аптечних пунктах придбані товари 30.03.2020 р., 31.03.2020 р. 26.05.2020 р., 02.04.2020 р., 06.04.2020 р., 26.05.2020 р. 27.05.2020 р., 05.06.2020 р. на загальну суму 3348,23 грн.

Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_7 від 14.02.2024 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.03.2024 року у справі 243/2144/21, кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 закрито і ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Арешт майна, накладеного згідно із ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2020 року на автомобіль "VOLVO" 940 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 , скасовано; арешт майна, накладеного згідно із ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2020 року на автомобіль "RENAULT Duster" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить Головному управлінню Національної поліції у Донецькій області, скасовано.

Вказаною ухвалою встановлені наступні обставини.

Відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області №9 о/с від 05 січня 2017 року, старшого сержанта поліції ОСОБА_3 призначено на посаду поліцейського-водія сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області. Відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_8 , виданого 30 листопада 2007 року у ВРЕР м. Слов`янська при УДАІ ГУ МВС України, ОСОБА_3 , має право керування транспортними засобами, віднесеними до категорії "А", "В","С1","С" у зв`язку із проходженням відповідного навчання, тобто достовірно знав вимоги Правил дорожнього руху, та зобов`язаний був їх неухильно виконувати. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , транспортний засіб "Renault" моделі "Duster" реєстраційний номер НОМЕР_1 , на праві приватної власності належить ГУНП в Донецькій області. Тобто, 27 березня 2020 року на момент вчинення дорожньо-транспортної події ОСОБА_3 проходив службу в органах поліції на посаді поліцейського-водія сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області у спеціальному званні старшого сержанта поліції та відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» був працівником правоохоронного органу. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781 - XII від 23.12.1993 (зі змінами та доповненнями) ОСОБА_3 займаючи на час вчинення кримінального правопорушення вказану посаду, є представником влади та працівником правоохоронного органу - Національної поліції, має відповідні права та виконує обов`язки, визначені Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VІІІ від 02.07.2015 (зі змінами та доповненнями). ОСОБА_3 достовірно знаючи вимоги вказаного вище законодавства, яке регламентує правила безпеки дорожнього руху, та маючи можливість належно їх виконувати, діючи із злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, допустив їх порушення та вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Так, 27 березня 2020 року приблизно о 17 годині 55 хвилин ОСОБА_3 , керуючи технічно справним транспортним засобом - службовим автомобілем марки "Renault" моделі "Duster" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частини дороги вул. Банківська з боку вул. Шевченка у напрямку вул. Г. Лозановича у м. Слов`янськ Донецької області на перехресті з вул. Василівська, діючи із злочинною недбалістю, в порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 1.12, 5.62, 8.7.3.е), 8.10, 12.4, 12.9.б) Правил дорожнього руху, вчинив порушення безпеки дорожнього руху, а саме не зупинився при подачі світлофором сигналу, що забороняє рух, повинен був зупинитися перед лінією дорожньої розмітки 1.12 (стоі-лінія), дорожнім знаком 5.62 "місце зупинки", а якщо їх не було - перед світлофором, внаслідок чого на перехресті вул. Банківська і вул. Василівська у м. Слов`янськ Донецької області здійснив зіткнення передньої частини автомобіля марки "Renault" моделі "Duster" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з боковою правою частиною автомобіля "Volvo 940" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 із пасажиркою ОСОБА_2 , що рухався по вул. Василівська зі сторони вул. Університетської в сторону вул. Ярослава Мудрого у м. Слов`янськ, Донецької області.

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля марки "Volvo 940" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини з переломами 5-8 ребер справа по паховій лінії зі зміщенням, 9-11 ребер справа по лопатковій лінії без зміщення, забоєм обох легенів, правобічним гідротораксом, що у своєму перебігу не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, тому відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які потребують для свого загоєння терміну понад 21 день. В умовах вказаної вище події, ОСОБА_3 , керуючи зазначеним вище транспортним засобом - службовим автомобілем "Renault" моделі "Duster" реєстраційний номер НОМЕР_1 , мав технічну можливість запобігти настанню дорожньо-транспортної події виконання вимог п.п.8.7.е), 8.10 Правил дорожнього руху України, для виконання яких у нього були відсутні перешкоди технічного характеру, тобто технічна можливість у водія автомобіля "Renault" моделі "Duster" реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 визначалася з його боку відмовою від руху на заборонений сигнал світлофора. Порушення ОСОБА_3 вимог п.п. 8.7.3.е), 8.10 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України а саме, у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Суд звертає увагу, що кримінальне провадження закрито на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого, а дана підстава звільнення від кримінальної відповідальності вважається нереабілітуючою. При цьому, обвинувачений не наполягав на подальшому розгляді справи з метою встановлення судом його невинуватості у даній ДТП та, таким, чином, погодився з обставинами, викладеними в пред`явленому йому обвинуваченні.

За таких умов суд, при розгляді цієї справи, вважає встановленими обставини, зазначені в ухвалі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.03.2024 року у справі 243/2144/21.

Згідно заяви від 23 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернулась до ТДВ «СК «ГАРДІАН» про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, що сталась 27.03.2020 року.

Згідно листа № 22/05/24/2 від 22.05.2024 року, ТДВ «СК «ГАРДІАН» розглянуло заяву ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування стосовно ДТП, що сталася 27.03.2020, у якій пошкоджено ТЗ «Volvo 940», д.р.н. НОМЕР_4 та повідомили наступне. Вищевказаний автомобіль було пошкоджене внаслідок зіткнення з транспортним засобом , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ТДВ «СК «ГАРДІАН» згідно обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1720683 від 20.09.2019. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 37.1.4. Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Заява про виплату страхового відшкодування до ТДВ «СК «Гардіан» направлено 23.05.2024 року, а страховою компанією отримана 25.04.2024 р. Оскільки Вами не було подано заяву про страхове відшкодування впродовж передбаченого Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з цим у ТДВ «СК «ГАРДІАН» відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.03.2024 року встановлено, що ДТП, яка сталася 27.03.2020 року о 17 год. 55 хв. за участю службового автомобілем марки "Renault" моделі "Duster" р.н. НОМЕР_1 та автомобіля марки "Volvo 940" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , сталася з вини старшого сержанта поліції Олійник О.Ю.

Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, неправомірними діями ОСОБА_3 , пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), було завдано майнової шкоди та прямих збитків транспортному засобу позивача.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п.22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, станом на 27.03.2020 року, відповідальність власника транспортного засобу, автомобіля марки "Renault" моделі "Duster" д.р.н. НОМЕР_1 згідно ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перед третіми особами застрахована в ТДВ «СК «ГАРДІАН», у зв`язку з чим позивачка звернулась із заявою до відповідача ТДВ «СК «ГАРДІАН» та просила провести страхову виплату в порядку визначеному вище вказаним Законом.

Листом № 22/05/24/2 від 22.05.2024 року відповідач ТДВ «СК «ГАРДІАН» повідомив позивача, що відсутні правові підстави для здійснення відшкодування заподіяної шкоди позивачу, посилаючись на те, що позивачем не подано заяву про страхове відшкодування впродовж строку, передбаченого п. 37.1.4. Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Однак суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у відшкодуванні заподіяної шкоди через пропуск визначеного підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" річного строку на подання заяви про страхове відшкодування, з наступних підстав.

Відповідно до п.22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Водночас відповідно до приписів п.37.1.4 ст. 37 цього Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

В постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Дорожньо-транспортна пригода, в якій був пошкоджений автомобіль марки "Volvo 940" д.р.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , мала місце 27 березня 2020 року .

Позивач звернулась до ТДВ «СК «ГАРДІАН»» із заявою про виплату страхового відшкодування 23 травня 2024 року.
При цьому, як видно з матеріалів справи, ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.03.2024 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 закрито та ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. В зазначеній ухвалі встановлено, що ОСОБА_3 порушив Правил дорожнього руху, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк звернення до ТДВ «СК «ГАРДІАН» із заявою про відшкодування шкоди заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, який визначений підпунктом 34.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" через незалежні від неї обставини.
Відтак позивач при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2023 у справі № 752/27457/21 (провадження № 61-11453св22).

Що стосується доводів відповідача зазначених у відзиві, а саме те, позивачем пропущений строк позовної давності, то вони є не обґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
В частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
24 лютого 2022року Указом Президента України № 64/2022в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023 воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено, включно до 07 лютого 2025 року.
17 березня 2022 року набув чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану», яким було внесені зміни до ЦК України, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями257-259,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк його дії».
Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.
Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (28 травня 2024 року) про відшкодування шкоди в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в Україні діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України.
Відтак, строк позовної давності за вимогою до ТДВ «СК «ГАРДІАН» про відшкодування шкоди в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в силу приписів пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії воєнного стану.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що строк позовної давності в даній справі позивачем не пропущено.
Відтак, вирішуючи позовні вимоги позивача щодо стягнути з ТДВ «СК «Гардіан» витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу у сумі 84912 грн 64 коп., суд встановив наступне.

Станом на час звернення до суду з позовом збитки, завдані позивачу внаслідок ДТП, відповідачем не відшкодовано.

Відповідно до статті 28 Закону України №1961-IV до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19.
Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 вказаного Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Положеннями частин першої, шостої, сьомої статті 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N42/5/2092 (далі Методика).

Так, частиною першою статті 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до частини першої статті 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням.

Відповідно до частини першої статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, у тому числі, принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Відповідно до наданого позивачкою Звіту № 167/2020 від 11.11.2020 року про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volvo 940» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 180644,49 грн. (без ПДВ), коефіцієнт фізичного зносу -0,7%, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 84912,64грн. (без ПДВ). Ринкова вартість даного автомобіля на дату ДТП (27.03.2020) складає 75538,40 грн. Таким чином, враховуючи, що вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість, оцінювач дійшов висновку, що розмір матеріального збитку складає 75538,40 грн.
Якщо вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість, з точки зору такої загальної засади цивільного судочинства як розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) це означає економічну необґрунтованість його ремонту, а відтак, наділяє статусом «фізично знищеного транспортного засобу». Поняття «фізично знищений транспортний засіб» включає в себе як ситуацію, коли його ремонт є технічно неможливим, так і ситуацію, коли це є економічно необґрунтованим.

Таке тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 559/1253/19, провадження № 61-7141 св 22.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Volvo 940» перевищує вартість цього автомобіля до ДТП.

Разом з тим, позивачкою не надано належних та допустимих доказів вартості автомобіля після ДТП.

Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування певних стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає відповідний розподіл та покладання тягаря доказування на сторони певним чином. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного суд приходить до висноку, що оскільки автомобіль «Volvo 940» внаслідок ДТП вважається фізично знищеним, то позивачка мала право на відшкодування шкоди у вигляді різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, водночас повинна була довести зазначені суми, проте вона не виконала своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надала до суду належних та допустимих доказів вартості автомобіля після ДТП, що унеможливлює захист її порушені права за матеріалами цієї справи.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09.02.2023 року по справі № 369/7115/20.

Відтак, встановленими обставинами та вищенаведеними нормами матеріального права спростовуються доводи позивача стосовно заявлених позовних вимог в частині стягнення саме вартості відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу, оскільки вони суперечать вимогам ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, позивачка ненадала суду доказів вартості пошкодженого автомобіля після ДТП, зокрема, експертної оцінки майна. Також позивачка та її представник протягом розгляду справи не заявляли клопотань про призначення експертизи у справі з метою визначення вартості такого пошкодженого автомобіля після ДТП.

Вказане позбавляє суд можливості встановити вартість автомобіля «Volvo 940» після ДТП, враховуючи ступінь його пошкодження.

З огляду на викладені обставини справи, відсутність належних та допустимих доказів вартості пошкодженого автомобіля «Volvo 940» після ДТП (з урахуванням пошкоджень), що, відповідно, унеможливлює встановлення різниці між його вартістю до та після ДТП, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року (справа №641/6648/16-ц) зроблено висновок, що відмова у позові за недоведеністю не позбавляє позивача права повторно звернутися до суду та надати докази в підтвердження своїх вимог із дотриманням встановленого порядку надання доказів.

З огляду на вищезазначене, позивач не позбавлений у подальшому права повторного звернення до суду із вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, надавши до такого позову відповідні докази. При цьому, такий позов не буде вважатися тотожним позову у даній справі, враховуючи різні підстави позову, зокрема, докази, якими позивач підтверджуватиме обставини, на яких ґрунтуватимуться позовні вимоги.

Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення з ТДВ «СК «ГАРДІАН» витрат пов`язаних з лікуванням у сумі 15113 грн. 60 коп., суд зазначає наступне.

Згідно із п.23.1 ст.23 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки «необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Відтак, оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована у встановленому законом порядку в ТДВ «СК «ГАРДІАН», то обов`язок відшкодувати шкоду завдану позивачу (потерпілій), у зв`язку з понесеними витратами на лікування у межах встановленого страхового ліміту відповідальності покладається на відповідача ТДВ «СК «ГАРДІАН».
Відповідно до п. 24.1 ст. 24 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним лікуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів .

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я .

п. 24.2. - мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

п. 24.3. - якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

За положенням ст.8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020р.» розмір мінімальної заробітної платні з січня складав 4723 грн. Тобто мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілої (позивачу), повинен складати 157,43 грн. (4723/30) за кожен день лікування, однак не більш ніж 120 днів.

Позивач за наслідками отриманих при ДТП від 27.03.2020 р. травм, перебувала з 27.03.2020 р. по 30.06.2020 р. на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у КНП Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янськ», про що свідчать виписка із медичної карти стаціонарного хворого, листи не працездатності.
Таким чином, позивач (потерпіла) перебувала на лікуванні у зв`язку із отриманими травмами 96 днів, тому в даному випадку розмір витрат на її лікування повинен складати не менше ніж 15 113 грн. 60 коп.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з Головного управління Національної поліції, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами першою, другою ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Крім того, у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В п.78 Рішення Європейського Суду з прав людини «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року Суд зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. В свою чергу у п.50 Рішення Європейського Суду з прав людини справа «Полтораченко проти України» (заява № 77317/01) 18 січня 2005 року Суд вважає, що заявник може розглядатись як такий, що зазнав певного розчарування та страждання в результаті встановленого у цій справі порушення. Тому Суд, на засадах справедливості, присуджує йому 5000 євро компенсації моральної шкоди.

Водночас, у справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року (Заява № 67534/01) Європейським судом у п. 52 зазначено, що Суд враховує той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації Судом факту порушення. Проте розмір заявленої суми надмірний.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У п. 9 постанови Пленум Верховного Суду України також рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд приймає до уваги доводи позивача та представника позивача про завдання ОСОБА_2 моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, враховуючи ступінь їх глибини.
Відтак, враховуючи вищевикладене, суд відхиляє доводи представника відповідача, що позивач не довів наявність моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з характеру правопорушення, глибини і ступеня моральних страждань позивача, з огляду на ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які були отримані позивачкою, внаслідок ДТП, з урахуванням того, що позивачка протягом тривалого часу не має можливості користуватися автомобілем, чим порушено встановлений ритм її життя, а також з дотриманням вимог розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., оскільки заявлені вимоги в загальній сумі 400 000,00 являються явно завищеними.
Щодо вимог позивача стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду надано Ордер серії АН №1382073, витяг з договору № 59 про надання правової допомоги від 26.03.2024 року, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат до позовної заяви ОСОБА_2 до ТДВ «СК «ГАРДІАН», Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 27.05.2024 року, загальна (орієнтовна сума судових ви трат складає 11700 грн., квитанція № 59 від 26.03.2024 адвокат Прокопцев С.В. отримав гонорар від ОСОБА_2 за зазначений позов у розмірі 10 000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд звертає увагу, що інформація, яка міститься в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат наданим позивачем, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Також, відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 922/2604/20, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Отже, стороною, яка просить стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, має бути надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та докази здійснення стороною таких витрат.
Проте, всупереч вищезазначеному, позивачем та представником позивача не було надано суду достатніх доказів понесених витрат, а саме: доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Вказана позиція відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката відсутні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача стягнути з відповідачів витрати на визначення розміру відшкодування майнової шкоди у розмірі 1700 грн. 00 коп., слід зазначити наступне.

Згідно договору про надання оціночних, інформаційних послуг № 167/2020 від 03.11.2020 р., ОСОБА_2 (замовник) доручила ФОП ОСОБА_6 (оцінювач) здійснити визначення ринкової вартості КТЗ автомобіля Volvo 940 2.3і Turbo (944), д.р.н. НОМЕР_2 , з умовними припущенням, що КТЗ, не в аварійному стані, та визначити вартість відновлювального ремонту і матеріального збитку на дату ДТП (27.03.2020). Відповідно до п. 2.1 ч. 2 Договору, вартість робіт становить 1500 грн., та транспортні послуги 200 грн.

Відповідно до товарного чеку від 12.11,2020 року, ФОП ОСОБА_6 отримав за вартість робіт про оцінку КТЗ Volvo 940, НОМЕР_2 у розмірі 1500 грн. та транспортні послуги у розмірі 200 грн. ,загальна сума 1700 грн.
Згідно акту № 167/2020 прийому-передачі роботи про незалежну оцінку від 12.11.2020 року, вартість робіт про незалежну оцінку КТЗ становить 1500 грн. та транспортні послуги 200 грн. Оплата пройшла готівкою 12.11.2020 року.
Положеннями п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, а відповідно до 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача ТДВ «СК «ГАРДІАН» на користь позивача підлягають стягненню витрати на визначення розміру відшкодування майнової шкоди пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 128,44 (850*15,11%), та з відповідача Головного управління Національної поліції підлягає стягненню на користь позивача витрати на визначення розміру відшкодування майнової шкоди пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 106,25 грн (850*12,5%).

Відповідно до п.9 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач за подання позову до ТДВ «СК «ГАРДІАН» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а також до Головного управління Національної поліції Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, звільнена від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов надійшов до суду у травня 2024 року розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача ТДВ «СК «ГАРДІАН» пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в дохід держави у сумі 183,01 грн. (1211,20*15,11%), та з відповідача Головного управління Національної поліції Донецької області пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в дохід держави у сумі 750,00 грн. (6000*12,5%),

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 999, 1187, 1188 ЦК України ст.ст. 4,76-81,133, 137, 141, 258,259,264,265,268 ЦПК України, суд -,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН», Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96, ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 ), страхове відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням, у сумі 15113 (п`ятнадцять тисяч сто тринадцять) грн. 60 коп.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 85302, Донецька обл., Покровський р-н, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7, ), на користь ОСОБА_2 (зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 ), моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96, ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 ), витрати на визначення розміру відшкодування майнової шкоди у розмірі 128 (сто двадцять вісім) грн. 44 коп.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 85302, Донецька обл., Покровський р-н, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7, ), на користь ОСОБА_2 (зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 ), витрати на визначення розміру відшкодування майнової шкоди у розмірі 106 (сто шість) грн. 25 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96, ) судовий збір на користь держави у розмірі 183 (сто вісімдесят три) грн. 01 коп. на рахунок отримувача: UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 85302, Донецька обл., Покровський р-н, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7, ) судовий збір на користь держави у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. на рахунок отримувача: UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Повний текст рішення виготовлений 22 квітня 2025 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко