Справа № 509/5852/23
17 квітня 2025 року с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.
при секретарі Сірман Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Овідіополь цивільну справу за заявою
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Полімер Граніт»,
визнання майна спільним майном подружжя, розподіл майна подружжя,-
02 жовтня 2023 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Полімер Граніт», в якому просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно:
Здійснити поділ майна між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином:
1.В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на:
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що перебувала з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2010 року. Зазначає, що в період шлюбу подружжям придбано наступне майно:
Обидві квартири зареєстровані за відповідачем.
Сторони припинили сумісне проживання. Відповідач користується даним майном, та спроби позивача вирішити в добровільному порядку питання щодо розподілу зазначеного майна були залишені відповідачем без належного реагування. Посилаючись на викладене, а також в зв`язку з тим, що спільне майно набуте подружжям за час шлюбу, однак, зареєстроване лише за відповідачем, позивач ОСОБА_3 просить суд задовольнити її позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя.
Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, слухати справу без її участі та проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем отримано не було, поштове повідомлення повернулось до суду.
Будь-яких заяв по суті справи, клопотань від учасників справи не надійшло. Відповідачем та третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «Полімер Граніт» письмові відзиви на позов до суду не подавалися.
Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, та за згодою позивача ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 22.10.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 21 травня 2019 року Службою цивільного стану Чадир-Лунга Республіки Молдова, але на момент пред`явлення в суд позовної заяви шлюбні відносини між сторонами припинені.
За час сумісного життя сторони придбали у власність дві квартири:
Обидві квартири зареєстровані за відповідачем:
- на підставі акту прийому-передачі майнових прав від 10.09.2021 року, б/н, видавник: ТОВ «ПОЛІМЕР ГРАНІТ»; довідки про виплату б/н від 03.08.2020 року,видавник: ТОВ «ПОЛІМЕР ГРАНІТ»; додаткової угоди б/н від 10.09.2021 року, видавник: ТОВ «ПОЛІМЕР ГРАНІТ»; договору купівлі-продажу майнових прав № 14/274,1-219 від 03.08.2020 року, видавник: ТОВ , «ПОЛІМЕР ГРАНІТ», та
- підставі додаткової угоди б/н від 10.09.2021 року, видавник: ТОВ «ПОЛІМЕР ГРАНІТ»; витягу з переліку осіб б/н від 10.09.2021 року, видавник: ТОВ «ПОЛІМЕР ГРАНІТ»; акту прийому-передачі майнових прав від 10.09.2021 року, б/н, видавник : ТОВ «ПОЛІМЕР ГРАНІТ»; довідки про виплату б/н від 03.08.2020 року,видавник: ТОВ «ПОЛІМЕР ГРАНІТ»; договору купівлі-продажу майнових прав № 14/273,1-19 від 03.08.2020 року, видавник: ТОВ , «ПОЛІМЕР ГРАНІТ», що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки -346880684).
За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
За ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте ним, нею за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18).
Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Законодавець презумує спільність майна, якщо воно було набуте за час шлюбу. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. При цьому обов`язок доказування, що майно не є спільним, належить тому, хто це заперечує (постанови Верховного Суду України від 24 травня 2017 р. у справі №6-843цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 р. у справі №372/504/17-ц).
Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом.
Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України).
За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.
Сторонами не досягнуто домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а отже слід виходити з того, що частки подружжя у праві власності на на спільне майно є рівними.
Судом встановлено, що сторонам на праві власності фактично належать дві рівноцінні квартири, у зв`язку з чим суд вважає необхідним поділити спільне сумісне майно шляхом виділення позивачу та відповідачу по одній квартирі та визнання права власності:
Вартість двох квартир АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , становить 1 192 485 грн (624635 грн + 567850 грн), тобто вартість частки позивача в спільному майні подружжя становить 596 242,50 грн (1 192 485 грн : 2).
Суд вважає можливим виділити позивачу квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої перевищує її частку на 28 292,50 грн. (624635 грн - 596 242,50 грн).
Суд може відступити від засади рівності часток і зменшити частку одного з подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ч. 2 ст. 70 СК України).
З позовної заяви та доданих до неї доказів встановлено, що ОСОБА_4 ніякої матеріальної допомоги позивачу та двом малолітнім дітям не надає, залишив їх без засобів існування, ОСОБА_3 хворіє. Викладене підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, довідкою № 3146 від 25.09.2025 року, виданою Болградським УСЗН Одеської області, випискою №2551 із медичної карти амбулаторного хворого, листом про амбулаторну госпіталізацію та іншими доказами.
Крім того, поділу між сторонами підлягає майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності та розташоване в квартирі АДРЕСА_1 і квартирі АДРЕСА_2 .
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Квартири та майно, що є предметом поділу, були придбані за час перебування сторін у шлюбі. Доказів того, що дане майно придбано одним із подружжя за власні кошти, які належали йому особисто, матеріали справи не містять.
Отже, суд вважає доведеним факт належності сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя:
Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені судом докази, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, а отже підлягають задоволенню.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України, і в зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, в розмірі 7553,15 грн.
Керуючись ст.ст.4, 5, 77, 81, 141, 263-265, 273, 178, 280, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Полімер Граніт», про визнання майна спільним майном подружжя, розподіл майна подружжя задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно:
Здійснити поділ майна між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином:
1. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на:
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 7553,15 грн.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Суддя А.І.Бочаров