Номер провадження: 22-ц/813/2369/25
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2024 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Ковтун Ю.І. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про вселення,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 році ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , який мотивував тим, що ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2003, про що йому видано свідоцтва про право власності від 18.01.2003 № 4-4006. В даній квартирі зареєстрований з 2003 року та проживав. Жодних договірних відносин з ОСОБА_2 в нього немає, жодного договору не підписував.

Проте, одного разу позивач не зміг потрапити до належної йому квартири, оскільки відповідача ОСОБА_2 вважає спірну квартиру своєю власністю, змінила замки у вхідних дверях та написала заяву до поліції з приводу дій позивача, яка рекомендувала позивачу за фактом перешкоджання його мешканню в кв. АДРЕСА_2 звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

З посиланням на вимоги ст. 317, 319, ч. 1 ст. 387 ЦК України вважає, що оскільки громадянка ОСОБА_2 самоправно привласнила 5-кімнатну квартиру загальною площею 126 кв.м, протиправно вселилася туди та не пускає власника ОСОБА_1 в належну йому квартиру, тому просив суд вселети в його квартиру позивача.

11.10.2023 від представника ОСОБА_2 - адвоката Гайдая О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому позов вважає безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Вказує, що з приводу відсутності у позивача жодних належних доказів перебування ОСОБА_2 у квартирі ОСОБА_3 просив суд застосувати припис ч. 4 ст. 82 ЦПК щодо підстав звільнення від доказування у зв`язку з наявністю обставин, встановлених рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/18606/20, що набрало законної сили, оскільки в ній приймали участь ці ж самі особи та вирішувалося питання, чи дійсно перебуває ОСОБА_2 у 5-ти кімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_2 з цієї квартири. Зазначив, що позивачем не повідомлено суд про розгляд у Приморському районному суді м. Одеси цивільної справи № 522/22826/21 за позовом ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права на володіння та користування квартирою, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , виселення відповідачів ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) та вселення власника ОСОБА_1 . Позивач по справі № 522/22826/21 підтвердив, що ОСОБА_1 ніколи не проживала та на даний час не мешкає у 5-ти кімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що позивач є одноособовим власником квартири і стосовно якої його «нібито» було усунуто від володіння та користування. При цьому, оскільки жодного письмового договору найму квартири ним не укладалося та при відсутності інших співвласників і членів його сім`ї, що прописані та проживають у цій квартирі - а тому, вимога про вселення є неналежним способом захисту його праву у суді по справі № 522/13760/23. Також, звертав увагу суду на те, що стосовно квартири по АДРЕСА_1 є незакінчене цивільне провадження № 522/22826/21 з приводу виселення осіб, а з приводу «нібито» перебування у цій квартирі саме ОСОБА_1 від ОСОБА_1 по цивільний справі № 522/18606/20 до суду надано відмову від позову стосовно виселення ОСОБА_1 з його квартири. Позивачем у відповідності до ч. 3 ст. 175 ЦПК України не надано жодних доказів що підтверджують вказані у позові обставини (а.с. 41-43).

25.10.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що 09.11.21 відповідачка звернулась із заявою до поліції, в якій просила вжити заходів правового характеру до ОСОБА_1 , який 09.11.21, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно проник до зазначеної квартири, шляхом розбиття скла в дверях через балкон. Зазначене є доказом того, що ОСОБА_1 користується його квартирую, де нею були змінені замки на дверях. Жодних договірних відносин з ОСОБА_1 в нього не має, жодного договору не підписував (а.с. 65-66).

Також від третьої особи ОСОБА_3 на адресу суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких, вказана квартира належить ОСОБА_1 з 18.01.2003 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. ОСОБА_1 як власник вказаної квартири просив ОСОБА_1 звільнити його квартиру та вивезти всі особисті речі, передати йому комплекти ключів від вхідної двері квартири, а також сплатити заборгованість по комунальним послугам. Зазначила, що в один із днів ОСОБА_1 прийшов додому та не зміг потрапити до своєї квартири, виявив, що замки у вхідних дверях змінені. Приїхала поліція, де ОСОБА_1 повідомила, що вона є виключним власником даної квартири та нею була написана заява до поліції. Поліція внесла відомості в ЕРДР, але потім закрили дану кримінальну справу, бо жодного документа та доказу, що дана квартира належить на правах приватної власності ОСОБА_1 , немає. За фактом перешкоджання мешканню позивачу було рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного законодавства (а.с. 72-74).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та вселити позивача в спірну квартиру, яка належить йому на праві приватної власності, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів, які фактично зводяться до викладених у позовній заяві обставин, вказує, що є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 займає вказану квартиру без достатньо правових підстав, і докази підставності користування спірною квартирою з боку відповідачки ОСОБА_1 відсутні.

Суд першої інстанції не дослідив надані позивачем докази, а ОСОБА_1 взагалі не надала жодних доказів.

Вказує, що його як власника в квартиру не пускають, і ОСОБА_1 чинить перешкоди у здійсненні позивачем цього права.Суд першої інстанції, незважаючи на наявність доказів перебування ОСОБА_1 та тримання її особистих речей у квартирі, відмовив у задоволенні позову. Також судом не було досліджено та не витребувано у відповідачки правових документів набуття права власності на спірну квартиру.

Відповідно до ч. 1ст. 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 вказаної норми).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав та пояснив, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі, отже, не чинить позивачу перешкоди у вселенні туди, 3-я особа ОСОБА_3 вважала апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню і пояснила, що вона є дружиною позивача, який є одноосібним власником спірної квартири, і з їх дозволу родина відповідачки перевезла до квартири свої меблі, а потім вже позивач не зміг туди потрапити, бо ОСОБА_1 змінила замки та не пускала в квартиру позивача. Останній звертався до суду із позовом про виселення ОСОБА_1 (справа № 522/18606), від якого відмовився через визнання ОСОБА_1 позову і, як пояснила відповідачка, вона там не живе. Ухвалою суду від 30.11.2021 провадження у справі було закрите. Те, що відповідачка живе в квартирі та чинить перешкоди позивачу підтверджується зверненням ОСОБА_1 до органів поліції з приводу незаконного проникнення ОСОБА_1 до спірної квартири 09.11.2021.

Позивач ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним і в установленому законом порядку, повістку отримав 16.04.2025 20:24:41 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 215 зв.)

Відповідачка ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки її представник повістку отримав 16.04.2025 20:24:41 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 216 зв), до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до положень статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

У справі, яка переглядається, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником 5-ти кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 18.01.2003, що укладеного між ОСОБА_9 , який діє від імені ОСОБА_10 , та ОСОБА_1 , який посвідчено державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Савіною К.П. та зареєстрований в реєстрі за № 3-157, а також Витягом з Державного реєстру речових прав № 371924121 від 28.03.2024 (а.с. 25, 152)

Судом з матеріалів також справи установлено, що позивач звертався до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи: ОСОБА_3 про виселення відповідачки зі спірної квартири, проте ухвалою суду від 30.11.2021 провадження у справі № 522/18608/20 закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову (а.с. 44 52).

Також, Приморським районним судом м. Одеси здійснюється розгляд цивільної справи № 522/22826/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права на володіння та користування квартирою, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , виселення відповідачів та вселення власника ОСОБА_1 . Рішення не ухвалене.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року, мотивування у якому змінено постановою Одеського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року, а в іншій частині воно залишено без змін, відмовлено у задоволенні ОСОБА_11 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про стягнення авансу та відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_11 на рішення Приморського районного суду м. Одеси.

Підставою позову ОСОБА_1 зазначала те, що вона у період часу з 17.12.2010 по 02.11.2011 передала в якості авансу відповідачам, через ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , в рахунок придбання квартири АДРЕСА_2 готівкові кошти на загальну суму 85 000,00 доларів США, що є свідченням того, що між сторонами мала місце попередня домовленість щодо укладення у майбутньому договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Оскільки договір купівлі-продажу так і не був укладений, то аванс у розмірі - 85 000,00 доларів США підлягає поверненню позивачці.

Вказаним судом рішенням, яке набрало законної сили, встановлено існування між сторонами правовідносин сплати авансу та оплати спожитих житлово-комунальних послуг. У задоволенні позову відмовлено.

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.11.2021, номер кримінального провадження 0002596, 09.11.2021 до відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка просить вжити заходів правового характеру до ОСОБА_1 , який 09.11.2021, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно проник до зазначеної квартири шляхом розбиття скла в дверях через балкон, наслідком якого стало закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 284 України п. 2 29.04.2022, орган досудового розслідування Сектор дізнання відділу поліції № 2 Одеського РУ № 1 ГУНП в Одеській області (а.с. 67).

Позивач вважає порушеним своє право власності спірною квартирою з боку відповідачки, яка безпідставно, без жодної правової підстави займає таку та перешкоджає позивачу потрапити до квартири.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з ненадання позивачем належних, допустимих і достовірних доказів у обсязі, достатньому, щоб зробити висновок про те, що відповідачка ОСОБА_1 станом на час розгляду даної справи проживає в належній позивачу квартирі та чинить йому перешкоди в користування належним йому житлом, та вселенні ОСОБА_1 в зазначену квартиру.

Переглядаючи судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Доводи апеляційної скарги про неврахування та помилкову оцінку судом наявних в матеріалах справи доказів є слушними, оскільки матеріалами справи підтверджено наявність перешкод позивачу у доступі до квартири , що слідує з факту звернення до органів поліції не позивача як власника спірної квартири, а відповідачки про незаконне проникнення ОСОБА_1 до зазначеної квартири шляхом розбиття скла в дверях через балкон.

Вказаний спосіб проникнення до квартири, який зазначає сама відповідачка, підтверджує твердження позивача про відсутність у нього можливості інакше потрапити до квартири, оскільки відповідачкою змінено замки на вхідних дверях.

Крім того, сама відповідачка зазначає органу державної влади про незаконність проникнення ОСОБА_1 до спірної квартири, що вказує на її звернення до органу поліції за захистом своїх порушених прав.

Вказане, а також інші численні судові справи за участю сторін, свідчать про існування між сторонами спору з приводу користування належною позивачу ОСОБА_1 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Установивши вказані обставини, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про вселення ОСОБА_1 до квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи відповідачки ОСОБА_2 , які були помилково покладені судом в основу свого рішення, щодо передчасності позову до неї, оскільки на час звернення ОСОБА_1 до суду вона жодним чином не перешкоджала позивачу у вселенні в квартиру, оскільки не живе у спірній квартирі, жодного правового зв`язку із квартирою не має, не заслуговують на увагу, оскільки обов`язковою умовою для визначення належного суб`єктного складу відповідачів у цій категорії справ є вчинення такими особами перешкод у користуванні чи розпорядженні житлом, що встановлено, а не наявність у них правовстановлюючих документів щодо такого житла.

Позивач у позовній заяві стверджував, що на день пред`явлення позову він не має доступу до квартири та зазначав, що вказані перешкоди мають місце саме з боку відповідачки ОСОБА_1 , яка проживає у спірній квартирі та змінила замки на вхідних дверях, отже перешкоджає йому у вселенні, що доводить вищенаведеними доказами.

Суд не врахував численні судові спори сторін, надані ними докази, дав їм помилкову оцінку та зробив висновок, який не ґрунтується на матеріалах справи.

Наведене у своїй сукупності свідчить про надання позивачем суду доказів обґрунтованості своїх вимог, натомість відповідач не спростував такого.

Колегією суддів відмовляється у задоволенні клопотання 3-ї особи про залучення до матеріалів справи судового рішення у справі № 522/22724/23 (за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення авансу, відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги, по якій рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2025 відмовлено у задоволенні позову, оскільки таке мало місце після ухвалення судом оскаржуваного рішення. Щодо залучення інших доказі (протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 09.11.2021, заява ОСОБА_13 від 27.07.2021, оскільки доказів поважності причин ненадання вказаного до суду першої інстанції суду не надано.

Натомість, із загальнодоступних відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що по справі № 522/22724/23 позов був заявлений ОСОБА_2 , в тому числі, і з обґрунтуванням того, що в 2010 році між сторонами мала місце усна домовленість щодо придбання спірної квартири, на виконання чого ОСОБА_14 сплачувала з 2018 по 2021 рік житлово-комунальні послуги.

В силу ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин рішення суду не відповідає вимогам закону та суперечать обставинам, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, тому апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову та вселення позивача у належну йому квартиру.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі ухвалюється нове судове рішення про задоволення позовних вимог, тому, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю другої групи, а позовні вимоги є обґрунтованими, то з відповідачки на користь держави слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви - 1073,60 грн та за подання апеляційної скарги - 1610,40 грн, а всього 2684 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь держави судові витрати у розмірі 2684 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 24 квітня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький