Справа № 279/677/25
Провадження № 2/279/692/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №279/677/25 за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позвоом до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 21.02.1988 року по 03.08.1993 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу мають спільну дитину, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 № 355 від 24.12.2022 року солдат ОСОБА_2 , призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по осоовому складу) від 24.12.2022 року № 193-РС на посаду стрільцяснайпера 2 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантноштурмової роти військової частини НОМЕР_3 -, ВОС - 100672М, який прибув з військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), з 24 грудня 2022 року був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . З 24 грудня 2022 року ОСОБА_2 ; справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «матрос», ВОС - 100672М. Сповіщенням про смерть № 4/250 від 21.01.2023 року я була повідомлена, що її син - солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілець-снайпер десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув під час виконання бойових завдань в районі проведення бойових дій у Донецькій області, захищаючи волю та незалежність України. Відповідно до довідки про причину смерті № 619 від 18.01.2023 року, причиною смерті ОСОБА_2 стала вибухова травма внаслідок військових дії. У лікарському свідоцтві про смерть № 619 від 18.01.2023 року зазначено, що причинами смерті ОСОБА_2 є: інші уточнені травми з залученням декількох ділянок тіла, вогнепальне поранення тулуба та кінцівок, ушкодження внаслідок військових дій спричинені вогнепальною та іншими видами звичайноїзброї. 06.02.2023 року Коростенським відділом. ДРАЦС у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) їй було видане свідоцтво серії НОМЕР_4 від 06.02.2023 року про смерть сина - ОСОБА_2 . Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 № 58 від 24.02.2023 року матрос ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілець-снайпер 2 десантноштурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із загибеллю в н/п Водяне Донецької області. Смерть пов`язана з виконанням обов`язку військової служби. Згідно витягу з протоколу № 1911 засідання П Регіональної ВЛК з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 07.03.2023 року причина смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресіїрф, пов`язана із захистом Батьківщини. Витягом з протоколу № 3943 засідання штатної ВЛК НОМЕР_5 Регіональної військової лікарської комісії від 02.11.2023 року підтверджено, що травма та поранення, які призвели до смерті та причина смерті ОСОБА_2 , пов`язані із захистом Батьківщини. Довідками військової частини НОМЕР_3 від 06.04.2023 року вих.: № 1181 та від 23.04.2024 року вих.: № 2893 підтверджено, що солдат (матрос) ОСОБА_2 - стрілець-снайпер 2 десантно-штурмового відділення 1 десантноштурмового взводу десантно-штурмової роти- військової частини НОМЕР_1 , з 31.12.2022 року до 17.01.2023 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у н.п. Водяне Донецької області. У результаті зазначених подій у зв`язку із загибеллю сина - ОСОБА_3 їй завдано моральну шкоду. Внаслідок втрати сина, який загинув в результаті військової агресії РФ проти України, а також з огляду на особливий цинізм, з яким РФ порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, вона відчуває безперервний, невгамовний душевний біль і страждання. Вона втратила душевний спокій і віру в майбутнє, постійно відчуває незахищеність та розчарування, що не дає можливості нормально спілкуватись з оточуючими та підтримувати нормальний спосіб життя. Вона постійно перебуває у пригніченому стані, в неї знизився життєвий тонус і погіршилось загальне самопочуття, що негативно позначилося на її стосунках з родичами, друзями, знайомими, на її звичному способі життя, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків. Вважає, що безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого їй завдана моральна шкода, є іноземна країна РФ, її Збройні Сили, а також створені нею військові формування, які підтримуються, спонсоруються та керуються РФ і мають на озброєнні засоби, використання яких становить надзвичайну небезпеку для оточуючих. Незаконними діями з боку РФ порушено невід`ємне право її сина - ОСОБА_2 , на життя, гарантоване статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ), а також її право на повагу до сімейного життя, встановлене статтею 8 Конвенції. Зазначене свідчить про численність порушень Російською Федерацією її законних прав, а отже, про те, що такі порушення Конвенції є підставою для відшкодування завданої їй моральної шкоди. Просить стягнути з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації на її користь моральну шкоду у зв`язку із загибеллю при захисті Батьківщини сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України у розмірі 60000,00 євро (шістдесят тисяч євро) у перерахунку на українську гривню на дату винесення рішення суду.

Позивач в заяві до суду клопотала про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджеється даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 11.02.1989 року.

Наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 № 355 від 24.12.2022 року солдат ОСОБА_2 , призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по осоовому складу) від 24.12.2022 року № 193-РС на посаду стрільцяснайпера 2 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантноштурмової роти військової частини НОМЕР_3 -, ВОС - 100672М, який прибув з військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), з 24 грудня 2022 року був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . З 24 грудня 2022 року ОСОБА_2 ; справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «матрос», ВОС - 100672М.

Сповіщенням про смерть № 4/250 від 21.01.2023 року позивач була повідомлена, що її син - солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілець-снайпер десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув під час виконання бойових завдань в районі проведення бойових дій у Донецькій області, захищаючи волю та незалежність України.

Відповідно до довідки про причину смерті № 619 від 18.01.2023 року, причиною смерті ОСОБА_2 стала вибухова травма внаслідок військових дії. У лікарському свідоцтві про смерть № 619 від 18.01.2023 року зазначено, що причинами смерті ОСОБА_2 є: інші уточнені травми з залученням декількох ділянок тіла, вогнепальне поранення тулуба та кінцівок, ушкодження внаслідок військових дій спричинені вогнепальною та іншими видами звичайноїзброї.

06.02.2023 року Коростенським відділом ДРАЦС у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивачу було видане свідоцтво серії НОМЕР_4 від 06.02.2023 року про смерть сина - ОСОБА_2 .

Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 № 58 від 24.02.2023 року матрос ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілець-снайпер 2 десантноштурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із загибеллю в н/п Водяне Донецької області. Смерть пов`язана з виконанням обов`язку військової служби. З

Згідно витягу з протоколу № 1911 засідання П Регіональної ВЛК з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 07.03.2023 року причина смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресіїрф, пов`язана із захистом Батьківщини.

Витягом з протоколу № 3943 засідання штатної ВЛК НОМЕР_5 Регіональної військової лікарської комісії від 02.11.2023 року підтверджено, що травма та поранення, які призвели до смерті та причина смерті ОСОБА_2 , пов`язані із захистом Батьківщини. Довідками військової частини НОМЕР_3 від 06.04.2023 року вих.: № 1181 та від 23.04.2024 року вих.: № 2893 підтверджено, що солдат (матрос) ОСОБА_2 - стрілець-снайпер 2 десантно-штурмового відділення 1 десантноштурмового взводу десантно-штурмової роти- військової частини НОМЕР_1 , з 31.12.2022 року до 17.01.2023 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у н.п. Водяне Донецької області.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободичи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Загальновідомо (тобто таке, що не потребує доказування - частина третя статті 82 ЦПК України), що російська федерація відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну військову діяльність в Україні. Не існує жодної розумної підстави припустити, що порушене право позивачки, за захистом якого вона звернулася до українського суду, могло би бути захищене шляхом подання позову до суду, в якому би російська федерація не користувалася судовим імунітетом, тобто до суду російської федерації.

02 березня 2022 року збройну агресію рф проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від рф негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.

27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами рф та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX).

Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН.

Таким чином, звернення позивачки до українського суду є єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало би позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права.

Аналогічні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291 св 21), від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925 св 21)

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин першої та другоїстатті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з положенням частини першоїстатті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 6 ст.5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Згідно з ч. ч. 2, 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач обґрунтувала завдану моральну шкоду душевними переживаннями пов`язаними із смертю сина, ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, пов`язаних із захистом Батьківщини, відчуттям небезпеки для життя та здоров`я, негативними емоціями, безперервними страждання через війну, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, стрес, відчуття несправедливості, тощо.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що порушивши її основоположні права і свободи, Російська Федерація завдала їй тяжких моральних страждань. З огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, позивач відчуває душевні страждання, що не дають їй можливості проживати повноцінним життям та життям, яким вона проживала до збройної агресії РФ проти України. Внаслідок вказаних обставин, позивач зазнала безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, втратила душевний спокій, постійно відчуває невпевненість і незахищеність.

Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який заявлений позивачем є завищеним.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказаний висновок висловлений, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 591/4825/17 (провадження № 61-1188св18).

При оцінці обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, множинний характер порушень конституційних прав позивача, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, а тому суд приходить до висновку, що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 2 000 000 грн.

Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2 000 000 грн.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,95,141, 259,263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 2 000 000 (два мільйони) гривень.

Стягнути з держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації на користь держави 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень. судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, місце знаходження: 119049, м. Москва, вул. Житна, 14 , будівля №1.

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом