_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/4348/25
Провадження № 2/947/1652/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24.04.2025 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі секретаря судового засідання Дімової Є.В., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року до Київського районного суду м. Одеси з позов звернулося Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (далі також позивач), поданим в його інтересах представником Лазепкою Валентином Ігоровичем до ОСОБА_1 (далі також відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1805310 від 07.01.2022 у розмірі 18 000 грн, з яких: 6 000 грн за тілом кредиту, 12 000 за процентами.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі кредитного договору відповідачу надано кошти (кредит). Оскільки відповідачем не виконано обов`язок з повернення тіла кредиту та процентів за користування ним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 06.03.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

01.04.2025 до суду надійшла заява відповідача про невизнання позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.04.2025 розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання призначено на 24.04.2025.

У судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений, не з`явився, про причини неявки не повідомив. Відповідач зазначила, що означений кредитний договір не укладала, кошти не отримувала, будь-яких платежів за цим кредитом не здійснювала. У позові просила відмовити.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з такого.

З позовної заяви та долучених документів убачається, що 07.01.2022 між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1805310 в електронній формі, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 6 000 грн, шляхом перерахування на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності та платності. Строк надання кредиту 7 днів, розмір денної процентної ставки 1,8 %. Згідно з додатковою угодою № 1 від 15.01.2022 до цього договору, строк дії договору пролонговано до 18 днів.

Позивач зазначає, що кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, згідно з умовами договору, шляхом перерахування на його банківську картку. Натомість відповідач свої зобов`язання не виконав, суму кредиту та нарахованих на неї процентів, не повернув.

Наразі заборгованість відповідача перед позивачем становить 18 000 грн, з яких: 6 000 грн за тілом кредиту, 12 000 за процентами, що підтверджується наданим розрахунком.

Мотиви прийнятого рішення.

Так, основними засадами (принципами) судочинства, визначеними ч. 3 ст. 2 ЦПК України є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України).

З аналізу наданих позивачем доказів випливає, що між відповідачем та позивачем укладено кредитний договір та додаткова угода до нього, на підставі яких відповідачу надано кредит.

Натомість, відповідач заперечує факт підписання означеного договору та додаткової угоди до нього в електронній формі, отримання кредитних коштів та сплати за кредитом.

З цього приводу суд зазначає, що факт надання / отримання кредиту, оплати за кредитом, період нарахування та сплати процентів, неустойки, комісій тощо є предметом доказування у справах цієї категорії. У разі передачі права вимоги від клієнта до фактора, окрім означеного, підлягають доказуванню обставини фактичної передачі права вимоги позивачу відносно відповідача, та підтвердження цього факту належними доказами, зокрема договором факторингу, актом приймання-передачі до нього прав вимоги, реєстру боржників та здійснення оплати фактором клієнту за цим договором.

У цій справі позивачем не надано до суду належних доказів факту перерахування кредитних коштів на платіжну картку саме позичальника. Інформація з банку емітента платіжної картки щодо належності картки відповідачу та руху коштів за нею не надано. Інших первинних бухгалтерських документів, які підтверджували б факт перерахування коштів на платіжну картку саме відповідача до суду також не надано.

З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості перевірити наданий позивачем розрахунок в позові та підвередити/спростувати факт надання кредиту, наявність/відсутність заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись принципами змагальності сторін та диспозитивності судового розгляду суд доходить висновку, що позивачем не доведено перед судом належними та достатніми доказами факт надання кредиту та наявної заборгованості, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов не підлягає до задоволення, судові витрати позивача не компенсуються.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 49, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К. А. Цирфа