17.04.2025 Справа № 331/1786/25
Провадження № 2/331/1678/2025
УХВАЛА

17 квітня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя Антоненко М.В., перевіривши відповідність позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

28.03.2025 р. ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 02.04.2025 року була залишена без руху, з насту6паних підстав:

В порушення вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 177 ЦПК України позивачем не сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до довідки спеціаліста Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Грубої Антоніни квитанція № 4524-3313-0740-6114 від 03.02.2025 року, про сплату судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп. від платника ОСОБА_1 за подання заяви (про розірвання шлюбу та стягнення аліментів) повторно та була приєднана до справи № 331/741/25 провадження (2/331/1211/2025).

Крім того, казану позовну заяву подано до суду без дотримання вимог пункту 5) частини 3 статті 175 та частини 5 статті 177 ЦПК України, якими встановлено, що позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частиною 5 статті 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 6 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. При цьому, у позовній заяві повинні міститися не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

При цьому, із матеріалів, доданих до позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є уродженцем міста Палтін, повіт Вранча, Республіка Румунія і являється громадянином Румунії.

До позовної заяви позивачем також долучено копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , із змісту якого вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано 22 серпня 2021 року у Румунії, повіт Вранча, комуна Спулбер, акт про шлюб № 2 від 22 серпня 2021 року.

При цьому, звертаю увагу, що позивачем надано суду копію свідоцтва про шлюб із завіреним перекладом на українську мову, однак не долучено документ, з якого вбачається, що у особи, яка здійснила переклад, є відповідний дозвіл (сертифікат або інший дозвільний документ).

Отже, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, а відповідач ОСОБА_2 громадянином Румунії, то правовідносини між сторонами обтяжені ознакою «іноземний елемент», а тому вирішення спору між ними щодо розірвання шлюбу та наслідків розірвання шлюбу в судових органах України необхідно здійснювати відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право», з урахуванням вимог ЦПК України та інших законів України.

За правилами частин 1, 2 статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Статтею 497 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Так, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», у сторін відсутній спільний особистий закон подружжя.

Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу можливе за заявою одного з подружжя.

Частинами 2, 3 статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Крім того, відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст. 77 цього Закону, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення.

Проте, матеріали позовної заяви не містять відомостей про те, що між сторонами укладена угода, згідно якої сторони передбачили підсудність даної справи судам України.

До матеріалів позовної заяви також не долучено жодних доказів на підтвердження того, що сторони по справі спільно проживали на території України, та, що на даний час хоча б один із подружжя продовжує проживати на території України.

Для усунення цих недоліків судом був установлений строк протягом десяти днів з дня отримання ухвали усунути недоліки.

11.04.2025 року до канцелярії суду, через електронний суд, від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про усунення недоліків, однак в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 177 ЦПК України не було долучено квитанцію про сплату чудового збору у розмірі 1211,20 грн.

У зв`язку з вищенаведеним приходжу до висновку, що одна з вимог ухвали суду від 02.04.2025 року , а саме доручення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору у розмірі 1211, 20 грн. не була виконана, у зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.185 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, визнати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснюю, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставин, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту проголошення.

Суддя: М.В. Антоненко