Провадження № 2/537/717/2025
Справа № 537/552/25
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2025 у м. Кременчуці Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Фадєєвої С.О., за участі секретаря судових засідань Супруненко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Артюх А.П., повноваження якої підтверджені ордером на надання правничої (правової) допомоги та не обмежені договором, звернулася до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким припинити та скасувати арешт/заборону нерухомого майна об`єктом обтяження якого є частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до досягнення неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, за суб`єктом ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , реєстраційний номер обтяження: 14309811, дата реєстрації 25.04.2016, яке було накладено на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.07.2015 у справі № 537/2294/15-ц.

На обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 , яка за час свого життя все своє майно заповіла ОСОБА_1 . У жовтні 2020 року позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М. від 23.09.2024 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що при проведенні нотаріусом перевірки та отриманні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено арешт/заборону нерухомого майна, об`єктом обтяження якого є частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до досягнення неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття за суб`єктом ОСОБА_3 , який був накладений на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.07.2015. Вказала, що ОСОБА_2 , який на час винесення рішення суду був неповнолітнім, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , він був племінником позивачки, яка була його опікуном. Арешт майна перешкоджає позивачці, як спадкоємиці померлої ОСОБА_3 , у процедурі оформлення спадкових справ. З урахуванням викладеного просила позовні вимоги задовольнити.

Представником відповідача Полтавської обласної прокуратури надано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позов є безпідставним та необґрунтованим. Зазначив, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.07.2015 у справі № 537/2294/15-ц накладено заборону на відчуження майна належного ОСОБА_3 : частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до досягнення неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття. Полтавська обласна прокуратура у цій справі не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне майно. В органів прокуратури, відповідно до норм чинного законодавства, відсутні повноваження на зняття заборони відчуження майна, а тому вважає, що Полтавська обласна прокуратура є неналежним відповідачем у даній справі та позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом. З урахуванням викладеного просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Артюх А.П. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила розгляд справи проводити у її відсутність та у відсутність позивачки.

Представник відповідача Полтавської обласної прокуратури Косик Т.В. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позову та розгляд справи проводити.

Представник третьої особи Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду листа, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутність та винести рішення на розсуд суду.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . Після смерті ОСОБА_3 її дочка, позивач ОСОБА_1 , звернулася до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою державного виконавця Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сороколат І.М. від 23.09.2024 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Другою кременчуцькою державною нотаріальною контрою 26.05.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 2-524, на спадкове майно, що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Підставою відмови слугувало те, що при перевірці інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виявлено арешт/заборону нерухомого майна, об`єктом обтяження якого є частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до досягнення неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття за суб`єктом ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 .

Також як встановлено судом, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.07.2015, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 09.09.2015 (справа № 537/2294/15-ц), задоволено позов заступника прокурора м. Кременчука Торопчина С. в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука, ОСОБА_4 про накладення заборони на відчуження майна. Даним рішенням накладено заборону на відчуження майна, а саме належні ОСОБА_3 частки житлового будинку з господарськими будівлями , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - до досягнення неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Зі змісту рішення вбачається, що заборона на відчуження житла, належного ОСОБА_3 (бабусі ОСОБА_2 ), користувачем якого був неповнолітній, накладена на підставі Закону України «Про охорону дитинства» (в редакції, чинній на час винесення рішення), ст. 248 СК України у зв`язку з позбавленням матері дитини, ОСОБА_5 , судовим рішенням батьківських прав. З рішення суду, свідоцтв про укладення та розірвання шлюбу також вбачається, що опікуном дитини була позивачка у справі (до зміни прізвища на ОСОБА_6 ), у см`ї якої проживав неповнолітній ОСОБА_2 після позбавлення матері батьківських прав.

Свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 підтверджується, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказану заборону (у позові арешт/заборона) на відчуження майна позивач вважає такою, що порушує її права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Як неодноразово вказував Верховний Суд у своїх постановах, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду. В низці постанов Верховним Судом також констатовано, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона в процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

Суд погоджується з позицією Полтавської обласної прокуратури щодо того, що вона не є належним відповідачем у справі, виходячи з наступного.

Повноваження прокуратури визначені ст.. 131-1 Конституції України, Законом «Про прокуратуру». Так, згідно з ст. 131-1 Основного Закону в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом; організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. Відповідно до ст.. 2 Закону «Про прокуратуру» на прокуратуру покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України; 3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. На прокуратуру не можуть покладатися функції, не передбачені Конституцією України (ч.3 ст. 2 цього Закону).

Частиною 2 ст. 23 Закону «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч.3 ст. 23 цього Закону).

Позивачем у позові не обґрунтовано, чому вона вважає, що належним відповідачем у справі буде саме Полтавська обласна прокуратура та не доведено, що прокуратурою порушуються, невизнаються або оспорюються її права чи законні інтереси або вона є особою, уповноваженою на представництво інтересів належного відповідача.

Поряд з цим частиною 4 ст. 17 Закону «Про охорону дитинства» у редакції, чинній на час накладення заборони Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області рішенням від 17.07.2015, було передбачено, що суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. На даний час ця правова норма закріплена у частині п`ятій ст. 17 Закону «Про охорону дитинства». Також ч.ч.1-3 ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено, що за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей.

Отже, законодавством України визначено порядок збереження майна дитини до досягнення нею повноліття, а гарантом збереженням зазначеного майна та повернення його у користування неповнолітнім, у тому числі після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна, виступають місцеві державні адміністрації і органи місцевого самоврядування.

Крім цього, в силу п.9 ч.1 ст.. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: накладають та знімають заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, а також у випадках, встановлених законодавством, - рухомого майна. Нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно у тому числі у зв`язку із: зверненням органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини (ст. 74 цього Закону).

Отже, суд вважає, що належним відповідачем у позові про зняття заборони на відчуження майна, яке накладалося в інтересах неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування, буде саме орган місцевого самоврядування, як орган опіки та піклування, який в силу законує гарантом збереженням майна та повернення його у користування неповнолітнім, та за зверненням якого знімається заборона відчуження нерухомого майна після усунення обставин, що обумовили накладення заборони. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи, як співвідповідача, позивач не заявляла.

Також суд звертає увагу, що ОСОБА_2 досяг повноліття у 2018 році та помер у 2023 році, при цьому судом була накладена заборона на відчуження майна у інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 лише до його повноліття.

Слушними є і посилання відповідача на те, що заборона відчуження майна та арешт є різними видами обтяжень речових прав на нерухоме майно і рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.07.2015 арешт на майно, належне ОСОБА_3 , не накладався, була накладена саме заборона на відчуження нерухомого майна.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що слід відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 81, 89, 133, 141, 263, 265 ЦПК України

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повне рішення складено 16.04.2025.