Провадження № 2/204/1131/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Романюк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2024 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій вона просила зняти арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою АА № 971694 від 25 жовтня 2002 року (заборона № 835) державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська та зареєстрований 21 вересня 2006 року за № 3766645 Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; стягнути з відповідача судові витрати судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 листопада 1996 року, квартира АДРЕСА_1 ровську належить на праві спільної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом зверталися його дружина ОСОБА_6 , його колишня дружина ОСОБА_7 та його дочка ОСОБА_2 . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2002 року у справі № 2-0056/2002 проведено розділ спадкового майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виділивши ОСОБА_8 та визнавши за нею право власності в порядку спадкування за законом, зокрема, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , після ОСОБА_4 , померлого 12 червня 1999 року, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за перевищення частки в спадщині в сумі 3 164,58 грн. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2002 року змінено вказане рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2002 року та, зокрема, змінено суму компенсації, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію в сумі 5 294,58 грн. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 жовтня 2002 року накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить останній. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер син ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_1 (позивача) ОСОБА_5 17 жовтня 2024 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 204/1397/24 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус ДМНО Котенок Т.В., ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом винесено рішення, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказане рішення набрало чинності 29 листопада 2024 року. Позивач 04 грудня 2024 року провела державну реєстрацію за собою права власності на квартиру АДРЕСА_1 у державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР (номер запису 58052392). Порушене право спадкоємця на спадкове майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, може бути захищене в порядку позовного провадження. У зв`язку з викладеним, позивач ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду з даним позовом.

26 лютого 2025 року від третьої особи Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду надійшло пояснення на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження, спец розділу та архівних виконавчих проваджень встановити виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно, не виявилось можливим. Також, будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_8 на примусовому виконанні у Другому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на теперішній час не перебувають. Виконавчі провадження, які було завершено по 2020 рік включно, а виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення по 2022 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Просив проводити розгляд справи за відсутності представника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог чинного законодавства України.

Представник позивача Скиба В.В. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, у поданому до суду письмовому поясненні на позовну заяву просив проводити розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2002 року по справі № 2-0056/2002 здійснено поділ спадкового майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , виділивши ОСОБА_9 та визнавши за нею право власності в порядку спадкування за законом, серед іншого, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , після ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за перевищення частки в спадщині в сумі 3 164,58 грн. (а.с. 6-7).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2002 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_9 , та серед іншого, змінено суму компенсації, стягнувши з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 компенсацію в сумі 5 294,58 грн. (а.с. 8-9).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Надєєвою Н.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 жовтня 2002 року серії АА № 971694, при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 02 липня 2002 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 компенсації в сумі 5 294,58 грн., було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_9 , на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_9 (а.с. 10).

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв на момент винесення державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Надєєвою Н.А. постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 971694, тобто станом на 25 жовтня 2002 року, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 162 (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_9 з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звертався її син ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер син ОСОБА_3 та чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася його дружина позивач ОСОБА_1 .

Вищевказані обставини були встановлені у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року по справі № 204/1397/24, яке набрало законної сили 29 листопада 2024 року (а.с. 12-13), а тому вказані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року по справі № 204/1397/24 було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Котенок Тамара Василівна, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

04 грудня 2024 року на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року по справі № 204/1397/24 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 020) було зареєстровано за ОСОБА_1 , номер відомостей про речове право 58052392, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 408503643 від 17 грудня 2024 року (а.с. 15).

Разом з цим, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 362366535 від 18 січня 2024 року (а.с. 14), в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до теперішнього часу наявний запис про обтяження № 3766645 про арешт нерухомого майна частини квартири АДРЕСА_1 , який був зареєстрований 21 вересня 2006 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою на підставі вищезазначеної постанови державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2002 року серії АА № 971694, заборона № 835, архівний запис № 25 грудня 2002 року.

У зв`язку з цим, у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про зняття арешту з належного їй на праві власності нерухомого майна частини квартири АДРЕСА_1 .

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

У частинах першій та третій статті 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Тобто, у контексті зазначених норм процесуального права здійснення розгляду справ за правилами іншого судочинства означає наявність у законодавстві чітко й однозначно сформульованих підстав і порядку вирішення відповідних правових питань судом іншої юрисдикції, що дає заінтересованій особі обґрунтовані підстави розраховувати на вирішення ним спору по суті.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Позивач ОСОБА_1 , яка звернулась до суду з даним позовом про зняття арешту з майна не була стороною виконавчого провадження, в якому постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Надєєвої Н.А. від 25 жовтня 2002 року серії АА № 971694 було накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1 , а звернулась до суду як спадкоємець майна її померлого чоловіка та новий власник даної квартири на теперішній час.

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Стаття 391 ЦК України закріплює право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено у поданому до суду Другим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яке є правонаступником прав та обов`язків Відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, письмовому поясненні на позовну заяву, перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження, спецрозділу та архівних виконавчих проваджень встановити виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно, не виявилось можливим. Будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_8 на примусовому виконанні у Другому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на теперішній час не перебувають. Виконавчі провадження, які було завершено по 2020 рік включно, а виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення по 2022 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Приписами статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, про що зазначено у частині 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд враховує, що метою застосування заходів примусового виконання рішення є забезпечення реального виконання останнього.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Водночас, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту майна боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм рухомим та нерухомим майном.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з даною позовною заявою до суду за наявності арешту, обтяження та заборони відчуження, накладеного на нерухоме майно, порушується право позивача як нового власника квартири АДРЕСА_1 на розпорядження майном.

Враховуючи викладене, оскільки позивач ОСОБА_1 в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту на нерухоме майно, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту її права шляхом скасування арешту на частину квартири АДРЕСА_1 , який був накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Надєєвою Н.А. від 25 жовтня 2002 року серії АА № 971694, та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 21 вересня 2006 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою, заборона № 835, запис про обтяження № 3766645, архівний запис № від 25 грудня 2002 року, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Скиба В.В., що підтверджується ордером серії АЕ № 1255636 від 18 січня 2024 року (а.с. 18) та договором про надання правової допомоги № 3 від 18 січня 2024 року, укладеним між адвокатом Скиба В.В. та ОСОБА_1 (а.с. 16-17).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

19 грудня 2024 року між адвокатом Скиба В.В. та ОСОБА_1 було підписано Акт виконаних робіт згідно договору № 3 про надання правової допомоги від 18.01.2024 року на суму 6 000,00 грн. (а.с.20), та того ж дня адвокатом Скиба В.В. було виставлено ОСОБА_1 рахунок за надання правової допомоги щодо зняття арешту в судовому порядку з частини квартири АДРЕСА_1 , вартість наданої правової допомоги 6 000,00 грн. (а.с. 19).

На підтвердження оплати наданих адвокатом послуг надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 15 від 19 грудня 2024 року на суму 6 000,00 грн. (а.с. 21).

Позивач дійсно отримала правову допомогу від адвоката Скиба В.В., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.

Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 6 000,00 грн., а також витрачений на надані послуги час є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та значення справи для сторін, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 4 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а отже вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 немайнового характеру про зняття арешту на нерухоме майно задоволені, то з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 321, 391 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись 2, 3, 4, 19, 81, 82, 128, 133, 137, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту на нерухоме майно задовольнити частково.

Скасувати арешт на частину квартири АДРЕСА_1 , який був накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Надєєвою Н.А. від 25 жовтня 2002 року серії АА № 971694, та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 21 вересня 2006 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою, заборона № 835, запис про обтяження № 3766645, архівний запис № від 25 грудня 2002 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. (чотири тисячі гривень, 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез