справа № 209/2056/24
провадження № 2/208/161/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 лютого 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання - Шабельник Р.М., за участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, пов`язаних з неналежним виконанням договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, пов`язаних з неналежним виконанням договору купівлі-продажу.

У своєму позові позивач просить суд:

1.стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти у сумі 500,00 доларів США в якості повернення авансу;

2.стягнути з ОСОБА_3 на свою користь сплачений позивачем судовий збір в сумі 968,96 грн.;

3.стягнути з ОСОБА_3 на свою користь витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн..

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 08 вересня 2023 року у зв`язку з раніше укладеним шлюбом 14.08.2021 року вона змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 .

Наприкінці червня початку липня 2023 року вона, ОСОБА_6 , маючи намір придбати для своєї родини чотирьохкімнатну квартиру, побачила оголошення на сайті «OLX Кам`янське» про продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, вона зв`язалася з автором оголошення по мобільному телефону, жінкою на ім`я ОСОБА_7 , яка представилася матір`ю ОСОБА_3 , та домовилась про зустріч 06.07.2023 року з метою огляду вказаної квартири, виставленої на продаж в оголошенні та знайомством з її власницею.

06.07.2023 року позивач разом з чоловіком ОСОБА_8 та відповідач з її матір`ю ОСОБА_7 зустрілися і оглянули квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , а також домовилися укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 за ціною 25 000 доларів США.

У зв`язку з тим, що відповідач не мала повного комплекту документів на квартиру та у позивача була відсутня вся сума коштів на придбання квартири, сторони домовилися укласти договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , у строк до 15 жовтня 2023 року. Після чого, в цей же день 06.07.2023 року позивач та відповідач склали розписку, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 має намір продати квартиру АДРЕСА_2 , тому отримала від ОСОБА_6 грошову суму 500,00 доларів США у якості авансу (завдатку) від суми продажу квартири 25 000 доларів США, залишок становить 24500 доларів США із домовленістю оформлення нотаріальної угоди купівлі-продажу квартири за рахунок покупця. Укладення нотаріальної угоди сторонами було відкладено до середини жовтня, тобто до 15.10.2023 року.

Починаючи з серпня 2023 року до теперішнього часу відповідач ОСОБА_3 не виходить на мобільний зв`язок, не відповідає на дзвінки позивача та не повернула отримані від позивача 500 доларів США у вигляді авансу за продаж спірної квартири. При цьому як стало відомо позивачу за відомостями ЦНАП (Інформаційними довідками щодо об`єкту нерухомості) 04 жовтня 2023 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була продана відповідачем іншим особам без попередження позивача і повернення їй авансу за квартиру.

22 січня 2024 року позивач направила на нову адресу відповідача письмову претензію з питанням повернення їй грошових коштів, отриманих від неї в якості авансу за продаж квартири АДРЕСА_2 , але відповідач взагалі ніяк не відреагувала та не відповідає на її телефонні дзвінки.

Таким чином, на теперішній час, з вини відповідача нотаріальний договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 між сторонами так і не було укладено, вказана квартира була продана відповідачем іншим особам без попередження позивача, отримана відповідачем від позивача сума авансу не повернута. У зв`язку з чим, позивач вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Юрочкін Ю.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві, не заперечували проти винесення заочного рішення по справі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилась, причини неявки до суду не повідомила.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_1 зазначила, що вона особисто передала гроші (завдаток) ОСОБА_3 , при передачі був присутній її чоловік, мати та донька відповідача. Була написана розписка про отримання завдатку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначив, що вони з ОСОБА_3 домовились дати завдаток, щоб в подальшому квартиру не продали. Завдаток був переданий при всіх, однак в подальшому вони дізнались, що квартира продана. Відповідач на зв`язок не виходить.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

06 травня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з розписки від 06.07.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала завдаток за квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , у сумі 500,00 доларів США від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, повторно виданого 08 вересня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_8 11 серпня 1984 року, актовий запис №380. ОСОБА_6 після укладення шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_9 » (а.с.18).

Згідно до інформації № 359427757 та № 359431022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.12.2023 року вбачається, що квартира АДРЕСА_2 перебувала у власності ОСОБА_3 . Речове право припинено 04.10.2023 р. на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1501, виданий 04.10.2023, видавник: ОСОБА_10 , приватний нотаріус Кам`янського РНО Дніпропетровської області.

22 січня 2024 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_3 письмову претензію №1/24 про повернення безпідставно набутих грошових коштів (авансу) (а.с.19-21).

На даний час нотаріальний договір між сторонами про купівлюпродаж квартири не укладений.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Із ст. 570 ЦК України слідує, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Все сплачене, передане чи набуте за неукладеними правочинами підлягає поверненню як безпідставно набуте за правилами ст.ст. 1212-1214 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи, навіть, письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця.

На відміну від завдатку акти цивільного законодавства не дають конкретного визначення терміну «аванс», однак положення частини другої ст. 570 ЦК України вказують на те, що авансом вважається сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, і відносно якої встановлено, що ця сума не є завдатком.

Іншими словами, будь-які кошти, які не мають ознак завдатку, тобто: передані в рахунок належних з покупця майбутніх платежів, але до укладення основного договору; видані за домовленістю (правочином) неписьмової форми, - це аванс, який, за законом, не наділений забезпечувальними (штрафними) властивостями, а виконує лише одну функцію - платіжну.

Факт видачі авансу не зобов`язує сторони виконувати умови попередніх домовленостей.

Видавши та отримавши на стадії попередньої домовленості оплату у формі авансу сторони ще наділені правом відмовитися від укладення основного договору.

При цьому сума авансу не повинна подвоюватися - у випадку вини продавця, і не може залишатися у продавця - у випадку вини покупця.

Як вбачається з наведених вище положень закону, попередній договір необхідно укладати у формі, яка встановлена для основного договору, яким є договір купівлі-продажу квартири, тобто у письмовій формі з нотаріальним посвідченням.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склали лише розписку, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 мала намір продати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , тому отримала від ОСОБА_1 грошову суму 500,00 доларів США.

Верховний суд у постанові від 13.02.2018 року у справі №910/123/17 визнав, що оскільки стягнення суму авансу зводиться до сплати грошей, воно є грошовим зобов`язанням. Замовник не звільняється від обов`язку виконання грошових зобов`язань.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц. Верховний Суд зазначив, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню.

Дана правова позиція також підтримується Великою Палатою Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 968,96 грн..

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд зазначає, що позивач надав копію договору №22/01/24 про надання правової допомоги від 22.01.2024р., попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат і витрат на правову допомогу, акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 15.03.2024 року, рахунок-фактуру на оплату наданих послугу за договором №22/01/24 від 22.01.2024 року, квитанцію №022952 від 15 березня 2024 р. на суму 5 000,00 грн. (найменування послуги Договір ПД №22/01/24 від 22.01.2024р.).

У зв`язку з вищезазначеним, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 192, 509, 524, 533, 546, 570, 638, 1212-1214 ЦК України, ст. ст. 81, 82, 141, 247, 263, 265, 268, 272, 273, 274, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, пов`язаних з неналежним виконанням договору купівлі-продажу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 500,00 доларів США (п`ятсот доларів США) в якості повернення авансу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .

Суддя Похваліта С. М.