БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 521/15/25
Провадження № 2/497/540/25
22 квітня 2025 року м. Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кодінцевої С.В.
за участю секретаря Мунтянової В.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації),
20.02.2025 року з Малиновського районного суду м. Одеси надійшла цивільна справа за підсудністю, відповідно до якої вбачається, що представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 17 965, 80 гривень та суму судових витрат у розмірі 3 028.00 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, 11 серпня 2023 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі за текстом - «Позивач») та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №АМ.994257664.2023, згідно умов даного Договору страхування, Позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 .
13 жовтня 2023 року у м. Одеса, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Toyota» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (надалі за текстом - «Відповідач»)
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Renault» державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі Договору добровільного страхування був застрахований у Позивача.
Згодом водій/власник транспортного засобу «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (Позивача) із Заявою про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО №АМ. 994257664.2023.
Під час дослідження страхового випадку, стало відомо, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність Відповідача, як водія транспортного засобу «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ №214584732 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон».
Позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» із Заявою про страхове відшкодування, вих. №2487798 від 22.10.2024 року.
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» в усному порядку під час телефонного дзвінка, повідомило, що заява про виплату страхового відшкодування була подана Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» після спливу одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» не має правових підстав для виплати страхового відшкодування за даною подією і змушена була відмовити у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі.
Зазначене стало підставою звернення до суду.
Ухвалою від 24.02.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 24.03.2025 року о 10:00 годині (а.с.54), про що були повідомлені сторони (а.с.55).
В підготовче засідання 24.03.2025 року:
- представник позивача не прибула, через систему "Електронний суд" надіслала заяву, якою підтримала позовні вимоги, та просила розгляд справи проводити у відсутність представника (а.с.64-66);
- відповідач не прибув, причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надсилав. Поштові листи надіслані на ім`я відповідача як за адресою постійного місця реєстрації відповідача, так і за адресою постійного місця проживання, повернувся до суду без вручення з відміткою листоноші, що "Адресат відсутній за вказаною адресою"(а.с.56-58, 59-62);
- представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим (а.с.63), причини неявки не повідомив, на позовну заяву жодним чином не відреагував.
Ухвалою суду від 24.03.2025 було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 22.04.2025 року о 09:00 годині в приміщенні Болградського районного суду Одеської області (а.с.69).
В судове засіданні 22.04.2025 року:
- представник позивача не прибула, надіслала до суду заяву про підтримання позовних вимог, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі та просила розгляд справи провести у її відсутність (а.с.77-78);
- представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим (а.с.70), причини неявки не повідомив, жодних заяв, клопотань, пояснень до суду не надсилав.
- відповідач, повідомлявся згідно вимог чинного законодавства. Суд надсилав вперше ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками, судову повістку-виклик та вдруге ухвалу про закриття підготовчого засідання, судову повістку-виклик за адресою місця реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 (а.с.69) та за адресою проживання вказаною в позові: АДРЕСА_2 . Усі поштові листи як вперше, так і вдруге повернулися до суду без вручення з відміткою листоноші «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.71-72,74-75).
Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1007018 від 03.01.2025 (а.с.43), відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.43). Тому суд вживав заходи для належного сповіщення відповідача за адресою постійного місця реєстрації.
У випадку, якщо зазначено, що «Адресат відмовився» чи «Адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою.
Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2).
Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи.
Будь-яких заяв, пояснень, заперечень щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, від відповідача до суду не надходило.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України (а.с.77).
Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 11 серпня 2023 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №АМ.994257664.2023, згідно умов даного Договору страхування, позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.13-14).
13 жовтня 2023 року у м. Одеса, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Toyota» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (надалі за текстом - «Відповідач»)
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Renault» державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі Договору добровільного страхування був застрахований у Позивача.
Цією постановою суду було встановлено, що 13.10.2023 року о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado, державний номер НОМЕР_3 , в м. Одеса провулок Симафорний №4, та рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом Renault Sandero, державний номер НОМЕР_1 , який рухався позаду.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, що мала місце 13.10.2023 року при викладених вище обставинах доведена.
На підставі вищевказаних документів ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило переказ коштів на ім`я ФОП ОСОБА_3 в розмірі 17 965,80 гривень для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням №00105144 від 09 листопада 2023 року (а.с.26).
Тобто ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 17 965,80 гривень.
Під час дослідження страхового випадку, стало відомо, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Toyota» державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ №214584732 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон» (а.с.27-29).
Позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» із Заявою про страхове відшкодування, вих. №2487798 від 22.10.2024 року (а.с.30).
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» в усному порядку під час телефонного дзвінка, повідомило, що заява про виплату страхового відшкодування була подана Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» після спливу одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» не має правових підстав для виплати страхового відшкодування за даною подією і змушене відмовити у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі.
Оскільки позивач письмову відповідь на подану Заяву про страхове відшкодування, вих. №2487798 від 22.10.2024р, до подачі даної позовної заяви до суду так і не отримав, у зв`язку з чим це і стало підставою до залучення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» в якості третьої особи.
За час розгляду справи судом, третя особа ПАТ «СК «Еталон», будучи належним чином повідомленою, на дану позовну заяву не відреагувала, жодних заяв, клопотань, пояснень, заперечень не надсилала.
Оскільки відповідач у досудовому порядку на звернення позивача щодо відшкодування понесених ним виплат не відреагував, такі виплати не компенсував, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Положеннями ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За обставин цієї справи винуватцем у ДТП внаслідок якої застрахований автомобіль зазнав механічних пошкоджень є відповідач, що під сумнів сторонами не ставиться.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 ЗУ «Про страхування»).
Відповідно до частини другої статті 8 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).
Аналогічні за змістом положення містить ст. 27 ЗУ «Про страхування».
Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, у даному випадку позивач, який є страховиком збитків за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, що виплатив відповідне відшкодування, в силу приписів, зокрема, ст. 993 ЦК України має право вимоги до відповідальної за шкоду особи (відповідача) у межах фактично виплаченого відшкодування.
У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
В даному випадку стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб спростовували розрахунок страхового відшкодування, наданий суду стороною позивача, та підтверджували те, що такі затрати не були понесені.
Відтак вимоги Позивача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації є доведеними, та такими, що ґрунтуються на вищенаведених нормах чинного законодавства.
Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зокрема, слід стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача грошову суму у розмірі 17 965, 80 гривень, як суму виплаченого страхового відшкодування.
Відповідно до приписів ч.1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028.00 гривні.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 526, 549, 551, 615, 625, 629, 692, ЦК України, ст. ст. 141, 142, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , останнє місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,
- суму страхового відшкодування в розмірі 17 965, 80 гривень (сімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень вісімдесят копійок).
- суму сплаченого судового збору в розмірі 3 028.00 гривень (три тисячі двадцять вісім гривень).
Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя С.В.Кодінцева