Справа № 523/920/24
Провадження №2/523/1206/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17, в м. Одеса, у загальному позовному провадженні, цивільну справу № 523/920/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження,

ВСТАНОВИВ:

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Доводи позову.

ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Довбишев Д.О. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеси), якою просить:

- визнати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) батьком дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 );

- виключити відомості про « ОСОБА_4 » як батька дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у Книзі реєстрації народжень актовий запис №1936 від 21.06.2018 р., зроблений Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області;

- внести відомості до актового запису №1936 від 21.06.2018 р. про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 2016 по 2022 рік ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_3 .

На момент народження дитини сторони не були в офіційному шлюбі, тому факт народження дитини був зареєстрований в органах ДРАЦС, на підставі ч.1 ст.135 СК України, а саме в графі батько записана вигадана особа « ОСОБА_4 » за вказівкою матері.

Після народження дитини позивач постійно спілкувався з нею та проводив час, цікавився її життям, брав участь у її навчанні та вихованні, надавав матеріальну допомогу, проявляв батьківську турботу.

Між сторонами по справі була домовленість подати спільну заяву про визначення батьківства позивача до органів ДРАЦС, але на даний час відповідач ОСОБА_2 ухиляється від подання зазначеної заяви.

Відмова ОСОБА_2 від визнання позивача батьком, обумовлена тим, що після народження дитини вона отримує грошову допомогу як одинока матір, тому наявність батька дитини позбавить її таких виплат від держави.

Наразі, позивач має бажання офіційно оформити те, що він є рідним батьком дитини ОСОБА_3 , що стало підставою для звернення до суду.

Доводи відзиву на позов.

23 лютого 2024 року відповідачка ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовано відзив наступним: позивач, виходячи зі місту позову, достовірно знав про своє батьківство, тому відповідач заявляє про застосування строків позовної давності, та на підставі ст. 129 Сімейного кодексу України, ст.ст. 251, 256, 267 Цивільного кодексу України просить відмовити у задоволенні позову. Також, позивач є конфліктною людиною, про що свідчить не тільки характеристика з попереднього місця роботи позивача, а і складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП, за її заявою щодо протиправних дій відносно неї зі сторони позивача. Крім того, позивач має від попереднього шлюбу сина, та не виконує у добровільному порядку зобов`язання щодо сплати аліментів, що призвело до судових спорів із попередньою його дружиною. Зазначені обставини та факти викликають у неї сумнів щодо захисту найважливіших інтересів дитини.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року за клопотанням представника позивача, витребувано з Суворовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) (місто Одеса, Десантний бульвар, будинок 14) копію актового запису №1936 від 21.06.2018 р. про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 21 червня 2018 року, а також надати інформацію про те, чи був вчинений запис про батька дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у Книзі реєстрації народжень відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2024 року за клопотанням представника позивача, по справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 червня 2024 року провадження по справі поновлено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2024 року за клопотанням представника позивача, по справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2024 року провадження по справі поновлено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

ІІІ. Позиції сторін.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Довбишев Д.О. не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про підтримання позовних вимог, та просив здійснити подальший розгляд справи у їх із позивачем відсутність. Прийнявши участь на попередніх судових засіданнях, як позивач, так і представник позивача, підтримували позовні вимоги, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася,причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, в порядку статей 128, 130 ЦПК України, рекомендоване повідомлення повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що судом розцінюється як належне повідомлення. Така позиція суду відповідає судовій практиці з розгляду аналогічних спорів: Постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17). Заявою від 03.04.2025 року просила розглянути справу без її участі, так як вона знаходиться за кордоном, заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пересипського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеси) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Судом не здійснювалось фіксування судового засідання технічним записом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 21.06.2018 року, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її матір`ю записана ОСОБА_2 , батьком записаний ОСОБА_4 .

Відповідно до копії актового запису про народження № 1936 від 21 червня 2018 року, відомості про батька внесені відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Положеннями статтей 125, 126, 135 СК України врегульовано питання про визначення походження дитини, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою.

Так, відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05, § 34).

Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Таким чином, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

Згідно із частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У даній справі, позивач ОСОБА_1 намагається довести свої батьківство щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 :

- заявленням клопотання про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи;

- наданими суду аудіозаписами розмов, які відбувалися між позивачем та відповідачем;

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2024 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Довбишева Д.О. про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи. Призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу. На вирішення судової молекулярно - генетичної експертизи поставлено питання:

- чи являється ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) біологічним батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?

Проведення судової молекулярно - генетичної експертизи доручити експертам комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (код за , місцезнаходження: 65082, м.Одеса, провулок Валіховський, 4).

Роз`яснено сторонам у справі положення статті 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

24.05.2024 року на адресу суду надійшов лист Генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», яким встановлена дата відбору біологічних зразків - 23.05.2024 року (10:30), та поставлено питання про забезпечення одночасного прибуття сторін.

28.05.2024 року на адресу суду надійшов лист Генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», яким встановлена дата відбору біологічних зразків - 07.08.2024 року (10:00), та поставлено питання про забезпечення одночасного прибуття сторін.

Наведений лист було скеровано сторонам по справі.

31.05.2024 року на адресу суду надійшов лист Генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», яким зазначено про помилкову дату, встановлену для відбору біологічних зразків - 07.08.2024 року (10:00), та поставлено питання про забезпечення одночасного прибуття сторін на вірну дату 07.06.2024 року (10:00) для відбору біологічних зразків.

Наведений лист було скеровано сторонам по справі.

19.06.2024 року матеріали справи були повернуті з експертної установи без виконання експертизи, у зв`язку із неприбуттям 23.05.2024 року всіх сторін по справі та 07.06.2024 року ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 до експертної установи. ОСОБА_1 07.06.2024 року прибув до експертної установи.

Після повернення матеріалів справи з експертної установи, судом було встановлено, що ОСОБА_3 не отримала повідомлення суду від 28.05.2024 року та від 31.05.2024 року, до дати встановленої для відбору біологічних зразків. Зокрема, одне повідомлення було нею отримано 28.06.2024 року, інше повідомлення було повернуто за відмовою адресата 11.06.2024 року, тобто вже після дати встановленої для відбору біологічних зразків.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2024 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Довбишева Д.О. про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. Призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу. На вирішення судової молекулярно - генетичної експертизи поставлено питання:

- чи являється ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) біологічним батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?

Проведення судової молекулярно - генетичної експертизи доручити експертам комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (код за , місцезнаходження: 65082, м.Одеса, провулок Валіховський, 4).

Роз`яснено сторонам у справі положення статті 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

16.10.2024 року на адресу суду надійшов лист Генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», яким встановлена дата відбору біологічних зразків - 30.10.2024 року (11:00), та поставлено питання про забезпечення одночасного прибуття сторін.

Наведений лист було скеровано сторонам по справі.

Під-час доставки листа-виклику ОСОБА_2 , кур`єрською доставкою, встановлено що «отримувач відсутній під-час доставки, на телефон не відповідає. Це підтверджується повернутим до суду конвертом із відмітками Кур`єрської служби Kis Expres ФОП ОСОБА_5 , дата доставки - 22.10.2024 року.

13.11.2024 року на адресу суду надійшов лист Генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», яким встановлена дата відбору біологічних зразків - 19.11.2024 року (11:00), у зв`язку із неприбуттям до експертної установи 30.10.2024 року ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 . Поставлено питання про забезпечення одночасного прибуття сторін.

Наведений лист було скеровано сторонам по справі.

Під-час доставки листа-виклику ОСОБА_2 , кур`єрською доставкою, встановлено що «отримувач відсутній під-час доставки, на телефон не відповідає. Це підтверджується повернутим до суду конвертом із відмітками Кур`єрської служби Kis Expres ФОП ОСОБА_5 , дата доставки - 07.11.2024 року, накладна № 0362829.

27.11.2024 року матеріали справи були повернуті з експертної установи без виконання експертизи, у зв`язку із неприбуттям 30.10.2024 року та 19.11.2024 року ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 до експертної установи. ОСОБА_1 30.10.2024 року та 19.11.2024 року прибув до експертної установи.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Зазначена норма процесуального права є імперативною щодо правових наслідків ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі. Законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо провести експертизу для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 686/3582/16-ц (провадження № 61-6484св22), від 27 листопада 2024 року у справі № 132/338/19 (провадження № 61-12432св24).

Судова практика з вказаного процесуального питання щодо застосування статті 109 ЦПК України є сталою та незмінною.

У даній справі, суд двічі призначав у справі судово-медичну (молекулярно-генетичну) експертизу з використанням ДНК, однак ОСОБА_2 так жодного разу і не з`явилась для відбору експериментальних зразків до комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», будучи належним чином повідомленою про дати відбору біологічних зразків - 30.10.2024 року та 19.11.2024 року.

Суд констатує, що відповідач ОСОБА_6 добре знає про наявність в провадженні суду цивільної справи № 523/920/24 за позовом ОСОБА_1 , в якому він поставив питання про визнання свого батьківства. Це підтверджується поданим нею до суду відзивом на позов, та багаторазовим її повідомленням судом про дату, час та місце розгляду як судової справи, так і проведення експертизи.

При цьому, суд критично ставиться до зазначених ОСОБА_2 обставин її знаходження за кордоном разом із дитиною з 01.05.2024 року, які вона зазначила лише у заяві від 03.04.2025 року, вважає що наведені доводи не свідчать про поважність причин її не явки до експертної установи, оскільки суду не надано жодних доказів наведеним обставинам.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що клопотання про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, було подано до суду разом із позовом, тобто відповідачка добре знала про те, що позивач поставив перед судом питання про проведення експертизи, однак декілька разів заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи, виявляючи намір з`явитися до судового засідання, що стало підставою для відкладення судом розгляду справи, до суду так жодного разу так і не з`явилась.

З огляду на викладене, відповідач не довела наявність поважних причин, які перешкоджали їй з`явитися разом із дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини. Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надають суду можливість визнати факт та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від позивача (стаття 109 ЦПК України).

Вирішуючи питання про допустимість доказу, наданого позивачем у вигляді аудіозапису, суд враховує Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням СБУ щодо офіційного тлумачення положення частини 3 статті 62 Конституції України №12 - рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, в якому зазначено наступне. «Згідно з ч. 1, 2 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У даному випадку, на здійснення аудіозапису 10 квітня 2024 року, особа з якою проводиться розмова, надала свою згоду, що підтверджується змістом аудіозапису.

На здійснення аудіозапису розмов 28 жовтня 2023 року, особи з якими проводиться розмова, не надавали свою згоду, доказів іншого суду не надано.

Дослідивши надані суду аудіозаписи приватних розмов, суд зазначає, що наведені аудіозаписи не приймаються судом в якості безпосереднього доказу батьківства позивача ОСОБА_1 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Разом із тим, контекст досліджених судом аудіозаписів приватних розмов, зокрема від 10 квітня 2024 року, дозволяє дійти до висновку, що розмови відбуваються між позивачем та відповідачем, оскільки сторони розмови вживають імена під-час розмови, підтверджується певна участь позивача у вихованні дитини, в певні проміжки часу, наявність між сторонами спору щодо батьківства дитини, та конфлікту.

Надані суду позивачем аудіозаписи відповідачка ОСОБА_2 не спростувала, клопотань про призначення у справі фонетичної експертизи не заявляла.

Аудіозаписи можуть визнаватися судами речовими доказами в справі за відсутності переконливих аргументів, які б ставили під сумнів допустимість таких аудіозаписів як доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 серпня 2020 року в справі № 553/1268/15, провадження № 61-2458св19).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

З огляду на викладене, за відсутності переконливих аргументів і доказів, які б ставили під сумнів допустимість аудіозаписів як доказів, суд визнає їх речовими доказом по справі, в сукупності з іншими доказами.

Також, суд акцентує увагу на тому, що не визнаючи позовні вимоги, у відзиві на позов, відповідачка ОСОБА_2 не зазначає, що ОСОБА_1 не являється батьком дитини ОСОБА_3 , та що батьком дитини являється інша особа, а лише стверджує про пропуск позивачем строку позовної давності, та акцентує увагу на негативній характеристиці позивача, факті притягнення його до адміністративної відповідальності.

Надаючи правову оцінку поданій відповідачем суду характеристиці Комунальної установи «Одеський зоологічний парк загальнодержавного значення» від 08.02.2024 року за №45 на позивача, суд зазначає що вона стосується першочергово професійних якостей позивача, та у будь-якому випадку не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, який стосується батьківських прав.

Також, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову зазначені у характеристиці обставини надходження у травні 2009 року, по місцю роботи позивача, виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання сина, оскільки такий спосіб стягнення аліментів передбачений чинним законодавством України, та не свідчить про наявність підставі для відмови у задоволенні даного позову.

Надаючи правову оцінку поданій відповідачем суду постанові Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2024 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, суд зазначає, що вона скасована постановою Одеського апеляційного суду від 03.06.2024 року.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду, суд зазначає наступне.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу(частина четверта статті 128 СК України).

Особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство (стаття 129 СК України).

До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу (частина перша статті 20 СК України).

Тлумачення норм СК України свідчить, що:

- законодавець передбачив різні підстави для пред`явлення позовної вимоги про визнання батьківства відповідно до статті 128 СК України та статті 129 СК України;

- статті 128 СК України регулюється випадок, за яким запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Саме в такому разі особа, яка вважає себе батьком дитини, може подати до суду позовну заяву про визнання свого батьківства. При цьому, з врахуванням змісту частини першої статті 20 СК України та статті 128 СК України, позовна вимога про визнання батьківства згідно зі статтею 128 СК України виключена законодавцем із сфери дії позовної давності;

- частина перша статті 129 СК України стосується ситуації, за якої оспорити батьківство може чоловік, який вважає себе батьком дитини, а батьком дитини записана інший чоловік. Тобто позивачем є чоловік, який вважає себе батьком дитини, а відповідачем - чоловік, який записаний батьком дитини.

У даному випадку підлягають розмежування вимоги про визнання батьківства на підставі статті 128 СК України, до якої позовна давність не застосовується, та вимоги про визнання батьківства з правових підстав, визначених частиною першою статті 129 СК України, до якої застосовується позовна давність в один рік.

Звертаючись до суду із позовом позивач просив про визнання батьківства, пославшись на положення статті 128 СК України.

Оскільки за обставин цієї справи запис про батька дитини ОСОБА_3 вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України, то позов про визнання батьківства позивача, який вважає себе батьком дитини, має регулюватися статтею 128 СК України, до якої позовна давність не застосовується.

Тому, доводи відповідачки щодо порушення позивачем строків позовної давності для звернення до суду із позовом про визнання батьківства, судом відхиляються.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21.

У справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Європейський суд з прав людини вказав, що «у цій справі питання полягає не в діях держави, а в стверджуваній неналежності захисту національними судами приватного життя заявника у спорі між приватними сторонами. У справах такого типу має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. До того ж усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення. Стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини. Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи. На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадах, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорувавши при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (M. T. v. UKRAINE, № 950/17, § 23 - 24, ЄСПЛ, від 19 березня 2019 року).

19 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «М. Т. проти України» («M.T. v. Ukraine», заява № 950/17) (далі також - Рішення), у якому звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (див. рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» («Kautzor v. Germany», заява № 23338/09), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» («Ahrens v. Germany», заява № 45071/09, § 74)). Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи (див. рішення ЄСПЛ від 18 травня 2006 року у справі «Ружанські проти Польщі» («Rozanski v. Poland», заява № 55339/00, § 78)). На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадах, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорувавши при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (див. рішення ЄСПЛ від 12 лютого 2013 року у справі «Кріштіан Барнабас Тот проти Угорщини».

У постанові Верховного Суду України від 11 січня 2023 року, винесеній колегією суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду було наголошено, що ігнорування батьком своїх обов`язків щодо дитини протягом тривалого часу не може служити аргументом проти визнання його батьківства. Верховний Суд підкреслив, що основною метою визнання батьківства є захист прав та інтересів дитини, а також надання юридичної основи для встановлення батьківських обов`язків, зокрема фінансової підтримки дитини.

Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18 (провадження № 61-759св21)).

За викладених обставин, сукупність наявних в матеріалах справи доказів, дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, дають підстави суду для висновку про визнання позивача ОСОБА_1 батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , оскільки це відповідає інтересам малолітньої дитини. Негативних наслідків для дитини судом не встановлено, а відповідачкою не доведено.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 277/836/16-ц, (провадження № 61-48029св18), від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21 (провадження №205/5698/21). Ця правова позиція є незмінною.

Щодо позовних вимог про внесення змін до актового запису № 1936 від 21.06.2018 про народження дитини, в частині відомостей про батька, суд зазначає наступне.

За приписами ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є , зокрема, відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану).

Статтею 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 6 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою , зокрема, одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини .

Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Згідно з п.1.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793 (далі по тексту - Правила № 96/5), зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

За приписами п.2.6 Правил № 96/5 разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Як встановлено пунктом 2.13.1 Привал № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Згідно з п.2.16.4 Правил № 96/5 на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Беручи до уваги задоволення первісної позовної вимоги про визнання батьківства ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо внесення змін до актового запису про народження дитини, а саме виключення відомостей про ОСОБА_4 як про батька вказаної дитини, та внесення відомостей про ОСОБА_1 , як про батька дитини.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) батьком дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1936 від 21.06.2018 року, складеного Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а саме:

- виключити відомості про батька дитини « ОСОБА_4 »;

- внести відомості про батька дитини « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянство - Україна, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 21 квітня 2025 року.

Суддя К.О. Далеко