КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року

справа № 753/11217/22

провадження № 22-ц/824/2195/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Желепи О.В.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року, постановлено під головуванням судді Шевчука А.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу грошових коштів, індексу інфляції та 3 % річних, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 у якому просила стягнути з останнього грошові кошти у розмірі 307 176,24 грн., інфляційні збитки в розмірі 55 045,94 та 3 % річних у розмірі 9 316,24 грн.

Свої вимоги позивач зводить до того, що 01.03.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали спочатку усний, а потім письмовий договір підряду на проведення ремонтно-будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що згідно домовленості відповідач забезпечує проведення ремонтно-будівельних робіт в квартирі позивача. В обов`язки відповідача входило також закупівля будівельних матеріалів. Таким чином, позивач вказує, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі договору підряду, які регулюються положеннями ЦК України, а також ЗУ «Про захист прав споживачів» у їх системному зв`язку.

Позивач зазначає, що зважаючи на обговорені умови на прохання відповідача надавала останньому кошти, що підтверджується відповідними розписками. Натомість відповідач не зробив жодних дій щодо здійснення ремонтно-будівельних робіт в квартирі і кошти не повернув.

Позивач вказує, що відповідно до розписки від 01.03.2020 року надала відповідачу грошову суму у розмірі 1900 доларів США, від 02.03.2020 року - 700 доларів США, від 03.03.2020 року - 300 доларів США, від 05.03.2020 року - 3 000 доларів США; від 29.03.2021 року - 3000 доларів США; від 01.04.2021 року - 100 доларів США; 01.04.2021 року - 2000 доларів США; 14.04.2021 року - 100 доларів США.

Таким чином, за твердженням позивача, загальна сума яку відповідач отримав від позивача становить 8 400 дол. США, що еквівалентно 307 176, 24 грн. за курсом НБУ від 04.09.2022 року.

Позивач звертає увагу суду на той факт, що розписки написані власноруч відповідачем, що не заперечується і самим ОСОБА_2 . Розписка містить, зокрема, дату складання і отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі.

З огляду на зазначене позивач просив стягнути кошти з відповідача, вважаючи їх позикою.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до постанови ВСУ від 27.05.2020 року, особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця, вважається позикодавцем при відсутності належних і допустимих доказів, визначених частиною 2 ст. 76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє. Таким чином, відповідач кошти у сумі 8 400 дол. США, що еквівалентно станом на дату подання заяви становить 307 176,24 грн за курсом НБУ від 04.09.2022 року не повернув позивачу, що свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розписка на яку посилається позивачка не є за своїми ознаками та змістом підтвердженням укладення між сторонами договору позики коштів.

В судовому засіданні позивач та представник позивача апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. При цьому, зміст розписки на яку посилається позивач як на підставу для даного позову не містить ідентифікації позичальника, не вказано дати та умов повернення коштів. Таким чином, розписка на яку посилається ОСОБА_1 не є за своїми ознаками та змістом підтвердженням укладення між сторонами договору позики коштів.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з дослівного змісту розписки, яка міститься у матеріалах справи (а. с. 9-10) вбачається:

- ОСОБА_2 взяв 1 900 дол на матеріали 01.03.20;

- ОСОБА_2 взяв на матеріал 700 дол 02.03.20 курс 27,85;

- ОСОБА_2 взяв на матеріали 300 дол 03.03.20;

- ОСОБА_2 взяв аванс за будівельні роботи 3 000 дол (82 950 грн) 05.03.2020;

- ОСОБА_2 взяв на матеріали 300 дол 29.03.21 курс 27,7;

- ОСОБА_2 взяв на матеріали 100 дол 01.04.2021 курс 27,7;

- ОСОБА_2 взяв аванс на виконання робіт в сумі 2 000,00 дол 01.04.21;

- ОСОБА_2 взяв на матеріали 100 дол 14.04.21.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі N 464/3790/16-ц (провадження N 14-465цс18).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові ВС від 08.07.2019 року по справі № 524/4946/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, між ними існувала домовленість на підставі договору підряду від 01.03.2021 року щодо виконання ремонтних робіт, і що кошти, які ОСОБА_1 передавала ОСОБА_2 були платою за відповідні роботи.

Зі змісту наданих апелянтом розписок вбачається, що передача коштів в борг не була безпосереднім предметом між сторонами, оскільки в розписках йдеться про передачу грошей на роботи або матеріали.

Крім цього, як було вірно встановлено судом першої інстанції розписки не містять дати та умов повернення коштів, ідентифікації позичальника.

Дослідивши укладену між сторонами розписку, колегія суддів встановила, що зі змісту розписки не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме у борг.

Крім того, суд враховує, що відповідачем ОСОБА_2 не заперечується факт написання ним розписок, проте заперечує отримання у борг будь-яких коштів та зобов`язання повернути їх ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, вірно встановив характер правовідносин сторін та справжню правову природу розписки, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст складено 22 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: