Провадження № 22-ц/801/883/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» адвоката Білинової Анастасії Вікторівни

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ан О.В., повний текст якого складено 30 січня 2025 року

у справі №127/34638/24

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (позивачі)

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «АльфаГарант» (відповідач)

про відшкодування шкоди, заподіяної смертю особи,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року позивачі звернулись у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ТДВ «Страхова компанія «АльфаГарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю особи, обґрунтовуючи вимоги тим, що 06.09.2024 року в м. Вінниці на автодорозі М21 відбулася ДТП за участю водія ОСОБА_3 , який керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_4 загинув.

Внаслідок ДТП та наслідків від неї, позивачі - син та матір потерпілого зазнали моральної шкоди, а син, який на час смерті потерпілого був неповнолітнім і зараз продовжує навчання, ще й майнової шкоди.

Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Volkswagen Passat» була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», а тому у позивачів виникло право на відшкодування шкоди за рахунок страхувальника.

З урахуванням викладених обставин просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 48 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди та 224 000,00 грн страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, на користь ОСОБА_2 48 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2025 року позов задоволено повністю.

Постановлено: стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 48 000 (сорок вісім тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди та 224 000 (двісті двадцять чотири тисячі) гривень страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 (сорок вісім тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із судовим рішенням в частині розміру страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, представника ТДВ «Страхова компанія «Альфа Гарант» адвокат Білинова А.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, його постановлення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неправильним та неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення в оскаржуваній частині.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо отриманого загиблим доходу, а тому відповідач вважає доцільним здійснювати виплату страхового відшкодування по утриманню дитини до закінчення терміну навчання та у розмірі, що розраховується відповідно до положень статті 182 СК України, тобто виходячи із 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку 1 598 грн.

Крім того, апелянт заперечує проти одноразової виплати страхового відшкодування по утриманню дитини, та вважає, що таке відшкодування має здійснюватися щомісячними платежами відповідно до статті 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1200 ЦК України, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Впродовж встановленого судом строку відзив на апеляційну скаргу від позивачів не надійшов, а надісланий представником позивача до суду процесуальний документ поіменований як «відповідь на відзив на апеляційну скаргу» апеляційний суд не приймає до розгляду як такий, що поданий після спливу процесуального строку для його подання.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2025 року відкрите апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 07 квітня 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок ДТП, яка сталася на дорозі об`їзного шосе м. Вінниця, за участю автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 настала смерть потерпілого ОСОБА_4 .

Страхова відповідальність автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Позивач ОСОБА_2 є матір`ю загиблого ОСОБА_4 , а позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його сином, й навчається на 4 курсі у Вінницькому медичному фаховому коледжі ім. акад. Заболотного на денному відділені по спеціальності «Медсестринство, лікувальна справа», термін навчання до 30.06.2025.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом апеляційної скарги судове рішення оскаржується в частині розміру та способу стягнення страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, а тому в іншій частині судове рішення апеляційним судом не переглядається.

Вирішуючи вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника, суд виходив з того, що мінімальний гарантований загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, обраховується відповідно до п. 27. 2 ст. 27 Закону України №1961-IV, та становить 288 000,00 грн (36 х 8 000 грн), а оскільки позивач просив стягнути на свою користь 224 000 грн, то суд повністю задовольнив вимоги у цій частині.

Проте колегія суддів не погоджується із таким висновком, з огляду на наступне.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Так, відповідно до статті 6 Закону № 1961 в редакції, що діяла на час ДТП, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Станом на 06 вересня 2024 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу з державним номером НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» (а.с. 34).

Статтею 22 цього Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого, яка відшкодовується відповідно до статті 27.

Так, відповідно до пунктів 27.2, 27.5 статті 27 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Згідно з вимогами частини другої статті 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Встановивши, що на день смерті ОСОБА_4 , який помер в результаті ДТП, у нього на утриманні перебував неповнолітній син ОСОБА_1 , який продовжував навчання, суд першої інстанції правильно застосував частину першу статті 1200 ЦК України і дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача слід стягнути відшкодування шкоди на підставі зазначеної норми матеріального права.

Разом з тим, суд першої інстанції допустився помилки в обчисленні способу і розміру відшкодування, не врахував період, за який воно підлягає стягненню

Так, із закінченням навчання особи, яка перебувала на утриманні померлої (але не пізніше ніж до досягнення нею 23 років), закон пов`язує припинення здійснення страхових виплат у зв`язку з втратою годувальника.

У випадку, якщо строк до досягнення особою, яка має право на отримання страхового відшкодування на підставі пункту 1 частини першої статті 1200 ЦК України (дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років)), становить менше трьох років, то страхове відшкодування здійснюється або шляхом виплати щомісячних платежів до досягненням особою такого віку, або у разі існування випадків, передбачених абзацом другим частини першої статті 1202 ЦК України, шляхом одноразової виплати (загальна сума за строк до досягнення відповідного віку).

Водночас, стягуючи на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 244 000 грн (за три роки), суд першої інстанції не врахував, що таке навчання закінчується вже 30 червня 2025 року, а загальний строк з дати страхового випадку до закінчення навчання становить 9 місяців (жовтень 2024-червень 2025 року).

Крім того, здійснюючи розрахунок розміру відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції неправильно застосував частину 2 статті 1200 ЦК України, зокрема не врахував, що відповідно до вказаної норми із середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого, а у даному випадку з мінімального розміру заробітної плати, вирахуванню підлягає частка, яка припадає на нього самого.

Отже, установивши, що на момент смерті потерпілий не працював, сума страхового відшкодування, яка стягується із відповідача ТДВ «Страхова компанія «Альфа Гарант» на користь ОСОБА_1 шляхом одноразової виплати становить не 224 000, а 36 000 грн (9 місяців х 4000 грн, ( де 4000 грн це 1/2 частка від розміру мінімальної заробітної плати, яка станом на 01.04.2024 становила 8000 грн)).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника слід розраховувати виходячи із положень статті 182 СК України, тобто з розрахунку 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та щомісячними платежами, а не одноразовою виплатою з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Як зазначено вище та підтверджується матеріалами справи загиблий ОСОБА_4 на день смерті офіційних доходів не мав.

У апеляційній скарзі заявник як на підставу апеляційного оскарження вказує, що судом не враховано висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі N 304/936/19.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що «Основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є ЦК України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до ЦК України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до ЦК України (частини перша та друга статті 4 ЦК України).

01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, прийнятий 16 січня 2003 року, тоді як Закон №1961 ІV, був прийнятий 01 липня 2004 року та набрав чинності 01 січня 2005 року. Положення частини першої статті 1198 ЦК України діє у незмінній редакції з часу набрання чинності цим кодексом. Так само незмінними залишаються положення статті 25 Закону.

Оскільки парламент прийняв окремий Закон N 1961-ІV після ЦК України, то його положення не мали би суперечити приписам зазначеного Кодексу. Пунктом 27.2 статті 27 Закону №1961 ІV, передбачено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону- МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Прийняття законів, які регулюють однопредметні цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, можливе тільки з одночасним внесенням змін до цього Кодексу (аналогічний підхід зайняв Конституційний Суд України у Рішенні від 13 березня 2012 року N 5-рп/2012 у справі N 1-7/2012 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положення частини четвертої статті 3 ЗУ «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (справа про заборону розірвання договорів інвестування житлового будівництва) (абзац сьомий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Отже, якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні положення різного змісту, то пріоритетними є положення ЦК України».

Цією ж постановою Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах: від 25 листопада 2020 року у справі N 747/522/19 (провадження N 61-3640св20); від 09 червня 2021 року у справі N 440/510/19 (провадження N 61-17890св20), ухвалених Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зокрема, щодо застосування спеціального закону (Закон N 1961-ІV ) при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів, у разі розбіжностей між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом.

Так, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду дійшла висновку про те що «тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону N 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону N 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону N 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Водночас, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Тобто Верховним Судом визначено два альтернативні способи відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, - щомісячними платежами або одноразовою виплатою.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що апелянт вважає за доцільним застосовувати не положення Цивільного Кодексу України, які є пріоритетними, як зазначив Верховний Суд у постанові на яку й посилається апелянт, а норми Сімейного Кодексу України, зокрема статтю 182, яка стосується не питання відшкодування шкоди, заподіяної смертю, а врегульовує відносини між батьками щодо утримання дітей, й встановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання щодо одноразової виплати шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 смертю його батька, апеляційний суд виходить із потреб забезпечення інтересів дитини, яка навчається на денній формі навчання Вінницького медичного фахового коледжу ім. акад. Д.К. Заболотного, й у зв`язку з цим потребує додаткового захисту, а також ту обставину, що період, за який мають бути сплачені щомісячні платежі, добігає свого кінця 30 червня 2025 року, тобто виплата наперед є незначною порівно з сумою виплат, строк платежу за якими настав.

Отже колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість стягнення на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування одноразовим платежем, відповідно до частини першої статті 1202 ЦК України, проте в межах строку навчання, що наразі є чітко визначеним, та з урахуванням встановлених обставин справи, що узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, сформульованим у постанові від 05 грудня 2022 року у справі N 304/936/19.

Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розміру страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, то судове рішення в цій частині підлягає зміні шляхом зменшення стягнутої суми з 244 000 грн до 36 000 грн.

Зазначене не позбавляє позивача права звернутися за призначенням щомісячних виплат в разі продовження навчання у майбутньому.

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене й те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і входять до предмета доказування у справах такої категорії, що, призвело до неправильного застосування норм матеріального права, апеляційний суд доходить висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги, а відтак про зміну оскаржуваного рішення в частині розміру страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника та ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача в дохід держави слід стягнути 472 грн. судового збору.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» - адвоката Білинової Анастасії Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2025 року змінити в частині розміру страхового відшкодування особі, яка перебувала на утриманні померлого, та розподілу судового збору, та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 36 000 (тридцять шість тисяч) гривень страхового відшкодування утриманцю померлого за період з жовтня 2024 року по 30 червня 2025 року.

У решті вимог рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» в дохід держави судовий збір в сумі 472 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б.Войтко

І.В. Міхасішин