П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/1587/25

Провадження № 22-ц/4815/567/25

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Першко О.О.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

19 лютого 2025 року у м. Рівне

Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху і надано позивачу строк для виправлення наведених в ухвалі недоліків позовної заяви тривалістю у десять днів з дня вручення цієї ухвали, надавши інформацію про місце відкриття спадщини, наявність заведеної спадкової справи, можливих інших спадкоємців, які прийняли спадщину, а також відмови нотаріуса у прийнятті заяви про прийняття спадщини або у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Роз`яснено, що у разі невиконання вказаних в ухвалі вимог позовну заяву буде визнано неподаною та буде повернуто позивачу, що не перешкоджає повторному зверненню з такою ж самою заявою до суду.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини визнано неподаною і повернуто позивачу.

Роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що були підставою для повернення заяви.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, що полягало у порушенні норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права і неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про неврахування судом того, що 14 лютого 2025 року на виконання вказівок суду ним подано витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі 01 квітня 2022 року спадкової справи, Інформаційну довідку, де вказувалося про те, що 27 грудня 2022 року приватним нотаріусом Наумець Л.К. на користь відповідача видано свідоцтво про право на спадщину на частку у квартирі АДРЕСА_1 , а також, що запис про право власності спадкодавця погашено у Реєстрі прав на нерухоме майно 27 грудня 2022 року з переходом права власності. Отже, право власності на усі частки в квартирі оформлено, а тому інших спадкоємців бути не може.

Звертав увагу, що у відповідь на його усну вимогу нотаріус усно відмовила у видачі відмови у прийнятті заяви про прийняття спадщини або у видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому відмовилася й оформити свою відповідь у письмовій формі.

Більше того, позовна заява містить клопотання про витребування у нотаріуса спадкової справи, якою підтверджуються відповідні доводи.

В зв`язку із цим судом не додержано ст.ст. 4, 12 ЦПК України, висновків, висловлених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, постановах Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі №1.380.2019.006107, від 22 липня 2021 року у справі №340/141/21, від 16 вересня 2021 року у справі №240/10995/20 та від 12 вересня 2022 року у справі №120/16601/21-а, а також Рішень Конституційного Суду України №9-зп від 25 грудня 1997 року і №6-зп від 25 листопада 1997 року.

Крім того, не враховано і рішення Європейського суду з прав людини у справах "Голдер проти Сполученого Королівства", "Белле проти Франції", "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини", "Парафія греко-католицької церкви у м. Лупені та інші проти Румунії" та Доповідь Венеціанської комісії №512/2009 "Про верховенство права", що прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2025 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху і надано позивачу строк для виправлення наведених в ухвалі недоліків позовної заяви тривалістю у десять днів з дня вручення цієї ухвали, надавши інформацію про місце відкриття спадщини, наявність заведеної спадкової справи, можливих інших спадкоємців, які прийняли спадщину, а також відмови нотаріуса у прийнятті заяви про прийняття спадщини або у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Роз`яснено, що у разі невиконання вказаних в ухвалі вимог позовну заяву буде визнано неподаною та буде повернуто позивачу, що не перешкоджає повторному зверненню з такою ж самою заявою до суду.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини визнано неподаною і повернуто позивачу.

Роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що були підставою для повернення заяви.

Між тим, 14 лютого 2025 року на усунення зазначених в ухвалі Рівненського міського суду від 29 січня 2025 року недоліків представником ОСОБА_1 адвокатом Редзелем М.М. подано витяг №68760052 від 01 квітня 2022 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі, де вказано, що того ж дня приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Наумець Л.К. заведено спадкову справу №69226100 (17/2022), спадкодавець: ОСОБА_3 .

Також ним долучено й Інформаційну довідку №411824403 від 06 лютого 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. З цієї довідки видно, що 27 грудня 2022 року цим же нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 1368, на частку квартири АДРЕСА_1 , власником якої (частки) є ОСОБА_2 .

Запис про право власності спадкодавця погашено 27 грудня 2022 року у Реєстрі прав на нерухоме майно і на цій підставі відкрито розділ в Державному реєстрі речових прав 060 з переходом права власності.

Отже, частки квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину належить відповідачу, йому ж належить частки у квартирі на підставі свідоцтва про право власності, тоді як по частки належать відповідно до свідоцтва про право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що в сукупності складає 100% ( частки + частки + частки + частки).

При цьому у заяві про усунення недоліків позивач зазначав про його звернення до нотаріуса з метою отримання відмови у прийнятті заяви про прийняття спадщини або у видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак в усному порядку йому було відмовлено.

Крім того, з прохальної (резолютивної) частини позовної заяви ОСОБА_1 вбачається наявність клопотання про витребування під час підготовчого судового засідання у приватного нотаріуса Наумець Л.К. копії спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Згідно зі ст.ст. 2, 4, 5, 12 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Приходячи до переконання про скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів бере до уваги, що право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені у Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року (ст. ст. 8, 10).

Ця норма кореспондує з нормою Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка міститься в ст. 6 «Право на справедливий суд».

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні й ілюзорні, а практичні й ефективні права (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Метьюз проти Сполученого Королівства» («Matthews v. the United Kingdom»), заява № 24833/94, п. 34); право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (рішення у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France»), заява № 23805/94, п. 36).

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також основоположними елементами права на справедливий суд. Виходячи з конструкції ч. 1 ст. 6 Конвенції, можна зробити висновок, що у ній закріплено такі елементи права на судовий захист: 1.) право на розгляд справи; 2.) справедливість судового розгляду; 3.) публічність розгляду справи та проголошення рішення; 4.) розумний строк розгляду справи; 5.) розгляд справи судом, встановленим законом; 6.) незалежність і безсторонність суду.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

При цьому апеляційним судом також ураховується, що подання доказів можливе у порядку, визначеному ст. 184 ЦПК України. У позовній же заяві відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України мають бути зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Незазначення доказів та неподання таких доказів це дії, які є різними за характером, змістом та наслідками.

Так, незазначення доказів у позовній заяві є підставою для залишення заяви без руху, а неподання доказів на підтвердження позовних вимог є підставою для відмови в позові. Але коли позивач зазначив такі докази у позовній заяві, підстав для залишення заяви без руху немає.

Оскільки позивачем з огляду на вимоги процесуального закону було виконано вказівки суду попередньої інстанції, які зазначені в його ухвалі, а мотивів для визнання неподаною та повернення позовної заяви не було, тому апеляційну скаргу слід задовольнити.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою скасування оскаржуваної ухвали відповідно до пункту 4 ст. 379 ЦПК України є порушення норм процесуального права, що призвело до її помилкового постановлення.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.О.Гордійчук