УХВАЛА

24 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 215/7385/24

провадження № 61-4875ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання незаконною бездіяльністі щодо безпідставного невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 року № 58

і Міністерства юстиції України від 08 червня 2001 року № 259/34/5 та заведення електронної трудової книжки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання незаконною бездіяльності щодо безпідставного невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 року № 58

і Міністерства юстиції України від 08 червня 2001 року № 259/34/5 та заведення електронної трудової книжки.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року відмолено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання незаконною бездіяльності щодо безпідставного невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 р. № 58

і Міністерства юстиції України від 08.06.2001 р. № 259/34/5 та завести електронну трудову книжку, роз`яснивши позивачу, що він має право звернутися з відповідним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Не погодившись із вказаною ухвалою ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано заяву про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду Агєєва О. В., Бондар Я. М., Корчистої О. І., Тимченко О. О., Зубакової В. П., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Остапенко В. О.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2025 року витребувано

з Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу № 215/7385/24.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду

Остапенко В. О., Бондар Я. М., Зубакової В. П., передано до апарату Дніпровського апеляційного суду для визначення судді для розгляду цієї заяви, у порядку частини першої статті 33, частини третьої статті 40 ЦПК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду Остапенко В. О., Бондар Я. М., Зубакової В. П. відмовлено.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року у справі № 215/7385/24 за позовом ОСОБА_1 до Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання незаконною бездіяльності щодо безпідставного невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 року № 58

і Міністерства юстиції України від 08 червня 2001 року № 259/34/5 та заведення електронної трудової книжки, визнано неподаною та повернуто її заявнику.

15 квітня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2025 року, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просив суд скасувати оскаржувані судові рішення.

Щодо касаційної скарги на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня

2025 рокупро відмову у задоволенні заяви про відвід

Дослідивши касаційну скаргу та додані до неї документи, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня

2025 року слід відмовити.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову

у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову

в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу

в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Даний перелік є вичерпним і відсутність у цій нормі ухвали суду апеляційної інстанції про вирішення заяви про відвід - є розумним, оскільки порядок вирішення заяв про відвід встановлений статтею 40 ЦПК України.

Таким чином, ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про відвід не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо: касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Щодо касаційної скарги на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2025 року про повернення апеляційної скарги

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

У відповідності до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною

і повертається позивачеві.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 у вищевказаній справі.

На зазначену вище ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду.

До апеляційної скарги заявником додано заяву, в якій він заявляв клопотання про звільнення його від сплати судового збору, яке обґрунтовано тим, що він є членом малозабезпеченої сім`ї з доходом у 2 589,00 грн, які є менше рівня прожиткового мінімуму і предмет позову стосується права на працю.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 28 січня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишив без задоволення, апеляційну скаргу залишив без руху у зв`язку з несплатою судового збору.

На виконання ухвали суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відкриття провадження по справі після усунення недоліків, в якій повторно просив звільнити його від сплати судового збору, обґрунтовуючи свою заяву тим, що судом не взято до уваги його тяжке матеріальне становище та розмір витрат, які скаржник несе

у повсякденному житті. Також до заяви додані відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 02 квітня 2024 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком Дніпровського апеляційного суду про те, що оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, апеляційну скаргу необхідно визнати неподаною і повернути заявнику.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої стаття 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

За своїм змістом перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

У статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється за подання до суду апеляційної та касаційної інстанції скарг на судові рішення.

Судовий збір сплачується за ставками, встановленими Законом України «Про судовий збір» на день його сплати.

У статті 5 Закону зазначено вичерпний перелік осіб та вимог, які звільняються від його сплати.

Відповідно до статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Згідно підпункту дев`ятого пункту 1 частини другої статті4 Закону «Про судовий збір» за подання фізичною особою апеляційної скарги на ухвалу суду сплачується судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

При подачі апеляційної скарги заявнику необхідно було сплатити судовий збір

у сумі 605,60 грн.

Дніпровський апеляційний суд при залишенні без задоволення заяви про звільнення від сплати судового збору вірно вказав, що 5 % від суми річного доходу заявника, а це 31 068,00 грн, складає 1 553,40 грн, тобто сума судового збору, яку необхідно сплатити ОСОБА_1 - 605,60 грн не перевищує 5 % його річного доходу за попередній 2023 рік та від суми отриманого річного доходу сума судового збору складає 1,9 %, що повністю спростовує доводи скаржника про його неспроможність сплатити судовий збір.

Також, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що у заяві про відкриття провадження у справі після усунення недоліків ОСОБА_1 вживає зневажливі висловлювання, які не притаманні для написання ділових документів, відображають зневажливе ставлення заявника до суддів апеляційної інстанції та судової влади загалом, а також надає зневажливу, іронічну оцінку процесуальних дій та рішень у справі, яка не стосується прав, свобод та інтересів позивача,

є виявом очевидної неповаги та не спрямована на ефективний захист його прав, свобод та інтересів, а тому суперечить завданню цивільного судочинства та

є зловживанням процесуальними правами.

Дніпровський апеляційний суд вірно вказав, що вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не виконані, недоліки не усунуті, судовий збір не сплачено.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява

№ 28249/95, § 53).

Верховний Суд зазначає, що ухвала про повернення апеляційної скарги в зв`язку

з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є обмеженням заявника у праві доступу до суду, оскільки апеляційний суд не позбавив заявника права подати нову апеляційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 185 ЦПК України, сплатити судовий збір у встановленому законом порядку відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» або подати належним чином оформлене клопотання про звільнення від сплати судового збору та надати належні докази, які б підтвердили реальний майновий стан заявника.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду

від 19 березня 2025 року є необґрунтованою, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 3 частини першої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання незаконною бездіяльності щодо безпідставного невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 року № 58 і Міністерства юстиції України від 08 червня 2001 року № 259/34/5 та заведення електронної трудової книжки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник