УХВАЛА

22 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 398/5289/23

провадження № 61-3459ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2024 року залишено без змін.

13 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: зазначення підстав касаційного оскарження з урахуванням приписів статті 389 ЦПК України; уточнення вимоги касаційної скарги, з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 409 ЦПК України, надіслання уточненої касаційної скарги на адресу Верховного Суду з доданими до неї матеріалами, зокрема копією для іншого учасника справи.

З аналізу уточненої редакції касаційної скарги, яка надійшла на виконання ухвали Верховного Суду від 26 березня 2025 року, слідує, що заявниця не в повному обсязі усунула недоліки касаційної скарги, а саме не визначила підстави касаційного оскарження судових рішень, які передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

ОСОБА_1 в уточненій касаційній скарзі посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України) та зазначає, що суд першої інстанції не витребував інформацію про обставини перебігу захворювання її батька з комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрії» Олександрівської міської ради з посиланням на пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити посилання на відповідну норму права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 не навела норми права, щодо застосування якої відсутній висновокВерховного Суду, що свідчить про недотримання пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України та унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Також заявниця безпідставно посилається на пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України, зазначаючи, що суд першої інстанції не витребував інформацію про обставини перебігу захворювання її батька у КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрії» Олександрівської міської ради.

Ухвалою суду першої інстанції від 26 квітня 2024 року витребувано у КП «ЦМЛ м. Олександрія» довідку про стан здоров`я померлого за період з 2018 року по 20 січня 2023 року.

У рішенні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2024 року зазначено, що згідно з листом КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради від 02 травня 2024 року № 995 ОСОБА_3 у період з 2018 року по 20 січня 2023 року за медичною допомогою до КП «ЦМЛ м. Олександрії» не звертався.

Належне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України).

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити відповідну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що визначені процесуальним законом. Водночас, Верховний Суд є судом права, тобто судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Подані заявницею процесуальні документи свідчать про те, що у відведений судом строк (станом на 22 квітня 2025 року) вимоги ухвали Верховного Суду від 26 березня 2025 року заявницею не виконано (не визначено передбачені процесуальним законом підстави касаційного оскарження судових рішень), що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Відсутність у касаційній скарзі передбачених ЦПК України підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку є передбаченою пунктом 4 частини четвертою статті 393 ЦПК України підставою для її повернення.

За загальним правилом, повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Копію ухвали та матеріали касаційної скарги направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников