Номер провадження: 22-ц/813/1816/25
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді: Назарова М.В., Коновалова В.А.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В..,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

представник відповідача: ОСОБА_4

розглянули у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Зозулянський Дмитро Олександрович на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2021 року, постановлена у складі судді Васильків О.В., у приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення грошового зобов`язання,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

10.11.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_5 грошове зобов`язання в розмірі 290629,41 грн.

В межах грошового зобов`язання в сумі 290629,41 грн. звернути стягнення на автомобіль марки MITSUBISHI LANCER V, 1.5, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1468 куб.см., кузов № НОМЕР_2 , зареєстрований 21.08.2008 року у ВРЕР №1 м.Одеси за ОСОБА_6 , шляхом витребування вказаного автомобілю від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , та набуття за ОСОБА_1 вказаного автомобілю у власність. Різницю між сумою грошового зобов`язання (290629,41 грн.) та вартістю автомобіля марки MITSUBISHI LANCER V, 1.5., 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1468 куб.см., кузов № НОМЕР_2 визначеного експертним шляхом стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 .

В позовних вимогах позивач посилається на те, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2012 року у справі №1512/2-1521/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" заборгованість за Кредитним договором №1617/08ф від 26.08.2008 року в сумі 211660,71 грн. В ході примусового виконання вказаного рішення ОСОБА_1 виконано обов`язок солідарного боржника, а саме сплачено 233446,78 грн. Внаслідок вказаних дій відповідно до умов договору поруки у відповідача ОСОБА_7 виникло грошове зобов`язання в сумі 233446,78 грн. перед позивачем. При цьому до ОСОБА_1 перейшли права кредитора щодо звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки MITSUBISHI LANCER V, 1.5., 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення грошового зобов`язання задоволено у повному обсязі.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що позивач ОСОБА_1 в повному обсязі виконав зобов`язання як солідарний боржник за заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2012 року у справі №1512/2-1521/11, внаслідок чого відповідно до положень ч. 2 ст. 556 ЦК України та Договору поруки до нього перейшли усі права кредитора у зобов`язанні.

Таким чином суд першої інстанції погоджується з доводами сторони позивача щодо того, що ОСОБА_1 має право вимагати в межах грошового зобов`язання в сумі 290629,41 грн., враховуючи 3% річних та інфляційні втрати, від боржника ОСОБА_5 звернення стягнення на предмет застави, автомобіль марки MITSUBISHI LANCER V 1.5., 2008 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 , що був переданий в заставу заставодержателю ВАТ "ВіЕйБі Банк" відповідно до Договору застави від 26.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзар О.В., в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_6 за Кредитним договором №1617/08ф.

Доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з таким рішенням, Зозулянський Дмитро Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду.

В поданій апеляційній скарзі просить заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 25.10.2021 року у справі №947/32960/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення грошового зобов`язання.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ПАТ « ВіЕйБі Банк» не має ніяких претензій щодо вказаного кредиту, та що кредит повністю погашений.

Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження пред`явлення відповідачем майнових вимог до поручителя, а також не доведено наявності порушення боржником кредитного зобов`язання та його обсягу станом на момент сплати позивачем грошових коштів на користь Банку.

Апелянт вказує, що правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Часткове виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2025 року у справі №6-932цс15). Відповідно апелянт вказує на те, що матеріали справи не містять належного підтвердження виконання поручителем повного виконання зобов`язань.

Позиція учасників справи.

07 грудня 2024 року Каракаш І. П.,який представляє інтереси позивача подав за допомогою підсистеми «Електронний суд» до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу разом з заявою про поновлення строку на подання відзиву,яку обґрунтовує тим, що до 20.11.2024 року позивачем ОСОБА_1 , і так само його представником не отримувались копії апеляційної скарги та копії ухвали апеляційного суду про відкриття провадження у справі за апеляційною скаргою.

Отже фактично з змістом апеляційної скарги представнику позивача вдалося ознайомитися лише 20.11.2024 року.

Відповідно до ч. 1. ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції задовольняє клопотання про поновлення представнику позивача строку для подання відзиву.

У відзиві адвокат Каракаш І.П. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2021 року залишити без змін, посилаючись на те, що наведені в апеляційній скарзі доводи, не підтверджені жодними новими доказами, або посиланням на докази, які є в матеріалах справи, та крім того є такими що не заслуговують на увагу.

В свою чергу суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи і виніс законне та обґрунтоване рішення.

Крім того звертаю увагу суду, що відповідачем застосовано не добросовісну поведінку, яка полягає у свідомому ухиленні від виконання обов`язків позичальника, хоча отримані кредитні кошти використані на користь відповідача, не виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2012 року, що потягнуло наслідки для поручителя, в подальшому свідоме ухилення від компенсації витрат поручителя з виконання рішення суду, після чого свідоме ухилення від участі у розгляді цієї судової справи з метою затягування, так само свідоме не виконання рішення у цій справі свідчить про те що відповідач ОСОБА_5 бажає залишити собі набуті матеріальні блага від отриманого кредиту, та за рахунок процесуальних дій уникнути відшкодування позивачу понесених ним збитків.

Явка сторін

В судове засідання з`явились представники сторін, представник відповідача в режимі відеоконференції, що не заважає апеляційному перегляду.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, 26.08.2008 року ВАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_6 уклали кредитний договір № 1617/08ф, згідно з яким банк надає позичальнику грошові кошти на придбання автотранспортного засобу марки MITSUBISHI LANCER V, 1.5 строком по 26.08.2015 року включно, а позичальник зобов`язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов договору. Також сторонами було укладено Додаткову угоду № 01 до Кредитного договору № 1617/08ф від 10.12.2008 року та Додатковий договір № 02 до Кредитного договору № 1617/08ф від 26.05.2009 року.(т. 1 а.с.9-15).

З метою забезпечення зобов`язання ОСОБА_6 , які виникають з умов вказаного кредитного договору, між ВАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_6 і ОСОБА_1 26.08.2008 року укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_1 поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_6 взятих на себе зобов`язань. Також 10.12.2008 року було укладено Додатковий договір № 1 до Договору поруки № б/н від 26.08.2008 року, та 26.05.2009 року укладено Додатковий договір № 2 до Договору поруки № б/н від 26.08.2008 року.(т. 1а.с.18-20).

Окрім того, 26.08.2008 року між ВАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_6 укладено Договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзар О.Ю., відповідно до якого в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 1617/08ф, що укладений 26.08.2008 року між ВАТ "ВіЕйБі Банк" і ОСОБА_6 , та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, Заставодавець передає Заставодержателю в заставу автомобіль: легковий автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER, 2008 року випуску, сірого кольору шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , тип ТЗ легковий сєдан, об`єм двигуна 1468 куб.см., реєстраційний № НОМЕР_1 .(т. 1 а.с.23-24,27).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2012 року у справі №1512/2-1521/11 за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що відповідач ОСОБА_6 не виконав зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушив умови кредитного договору, що вбачається з розрахунку заборгованості станом на 07.11.2012 року (т. 1.а.с.27-29).

Вказаним заочним рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за Кредитним договором №1617/08ф від 26.08.2008 року в сумі 211660,71 грн., а також судовий збір у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. в рівних частках.

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 31.12.2020 року вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з реєстрацією шлюбу 14.03.2014 року з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінив прізвище з " ОСОБА_9 " на " ОСОБА_10 " (а.с.83-84).

Постановою головного державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Боєвою О.О. від 05.05.2017 року відкрито виконавче провадження ВП №53883434 з виконання виконавчого листа №2-1521/11, виданого 24.01.2013 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 211660,71 грн. (а.с.31).

Постановою головного державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Боєвою О.О. від 19.01.2018 року стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 21166,07 грн. (а.с.32).

Також постановою головного державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Боєвою О.О. від 19.01.2018 року стягнуто з боржника ОСОБА_1 витрати на проведення виконавчих дій у сумі 69,00 грн. (а.с.33).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 2 ст. 556 ЦК України визначено, що до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Колегією суддів, як і судом першої інстанції, встановлено, що позивач ОСОБА_1 в повному обсязі виконав зобов`язання як солідарний боржник за заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2012 року у справі №1512/2-1521/11, внаслідок чого відповідно до положень ч. 2 ст. 556 ЦК України та Договору поруки до нього перейшли усі права кредитора у зобов`язанні.

Даний факт тим, що на виконання виконавчого листа № 2-1521/11 виданого 24.01.2013 суддею Київського районного суду м. Одеси Васильків О.В. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованності у розмірі 211 660,71грн. за заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2012 року у справі № 1512/2-1521/11, провадження № 2/1512/932/2012, та вимог постанов у виконавчому провадженні ВП № 53883434: від 05.05.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованності у розмірі 211 660,71грн.; від 19.01.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі: 21166,07 гривня (UAH); від 19.01.201 року про стягнення з ОСОБА_1 витрати на проведення виконавчих дій у сумі 69,00 грн., ОСОБА_1 19.01.2019 року сплачено 232946,78 грн. на рахунок 8745 в Державна казначейська служба України міста Києв, МФО 820172, Стягувач Овідіопольський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується квитанцією № 186 від 19.01.2018р. Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», та крім того понесено витрати на здійснення вищезазначених платежів в сумі 500,00 грн., що підтверджується квитанцією № 186/к3 від 19.01.2018р. Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», а загалом: 232946,78 грн. + 500,00 грн. = 233446,78 грн. (т.1 а.с. 34).

24.01.2018 року постановою головного державного виконавця Овідіопольского районного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Боєвою О.О. у виконавчому провадженні ВП № 53883434 постановлено закінчити виконавче провадження з стягнення з ОСОБА_1 заборгованності розмірі 211 660,71 грн у зв`язку з повним виконанням виконавчого документу, та перерахуванням суми боргу стягувачу, суми виконавчого збору, суми витрат виконавчого провадження (т. 1 а.с. 35).

Отже ОСОБА_1 виконано обов`язок поручителя, так само як і солідарного боржника за рішенням суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ПАТ « ВіЕйБі Банк» не має ніяких претензій щодо вказаного кредиту, та що кредит повністю погашений не заслуговують на увагу, оскільки виконанням рішення суду у повному обсязі ОСОБА_1 , як поручителем виплачено повністю всю суму заборгованості за кредитом -193 993,07 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом -11 224,73 грн.; комісія за розрахункове обслуговування кредиту - 347,51 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту -6 095,40 грн., а також понесено повністю витрати за виконавчим провадженням.

Отже, права ПАТ « ВіЕйБі Банк», як кредитора відновлені повністю за рахунок поручителя ОСОБА_1 , шляхом повного виконання рішення суду, у зв`язку з чим будь яких інших встановлених законом прав банку в цій частині бути не може.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказане також спростовує доводи апелянта в частині його тверджень, що відбулось лише часткове виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором що не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Відповідно до ч 2 ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Відповідно до п. 2.5 Договору поруки укладеного між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_6 і ОСОБА_1 від 26.08.2008 року, після виконання зобов`язань перед Кредитором, Поручитель має право регресної вимоги до Боржника (т. 1 а.с. 18).

Виходячи з положень ч 2. ст. 556 ЦК України п. 2.5 Договору поруки укладеного між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_6 і ОСОБА_1 від 26.08.2008 року, з моменту виконання ОСОБА_1 , як Поручителем своїх обов`язків, у Боржника ОСОБА_5 виникло грошове зобов`язання перед ОСОБА_1 та відповідно ОСОБА_11 має право вимагати в межах грошового зобов`язання в сумі 290629,41 грн., враховуючи 3% річних та інфляційні втрати, від боржника ОСОБА_5 звернення стягнення на предмет застави, автомобіль марки MITSUBISHI LANCER V 1.5., 2008 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 , що був переданий в заставу заставодержателю ВАТ "ВіЕйБі Банк" відповідно до Договору застави від 26.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзар О.В., в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_6 за Кредитним договором №1617/08ф.

Щодо доводів апелянта, що позивачем не надано доказів на підтвердження пред`явлення відповідачем майнових вимог до поручителя, а також не доведено наявності порушення боржником кредитного зобов`язання та його обсягу станом на момент сплати позивачем грошових коштів на користь банку, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Наявність порушення боржником кредитного зобов`язання та його обсягу станом на момент сплати позивачем грошових коштів на користь Банку, встановлено у заочному рішенні Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2012 року у справі № 1512/2-1521/11 за позовом ПАТ «ВіЕйБіБанк» до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Так заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2012 року у справі № 1512/2-1521/11 за позовом ПАТ «ВіЕйБіБанк» до ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що відповідач ОСОБА_6 не виконав зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушив умови кредитного договору, що вбачається з розрахунку заборгованості станом на 07.11.2012 року, яка складає 211 660,71 грн., з яких: заборгованість за кредитом -193 993,07 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом -11 224,73 грн.; комісія за розрахункове обслуговування кредиту -347,51 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту -6 095,40 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) викладено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». У цій постанові Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Отже звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , як поручителя ПАТ «ВіЕйБіБанк» (справа № 1512/2-1521/11), згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України визначив всю існуючу за вказаним договором заборгованість, в тому числі: заборгованість за кредитом -193 993,07 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом -11 224,73 грн.; комісія за розрахункове обслуговування кредиту -347,51 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту -6 095,40 грн.

Таким чином право кредитора ПАТ «ВіЕйБіБанк» нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося, і зобов`язання перед вказаним кредитором трансформовано у зобов`язання визначене рішенням суду. В даному випадку заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2012 року у справі № 1512/2-1521/11.

В свою чергу ОСОБА_1 , як вже зазначалось вище, вказане судове рішення виконано у повному обсязі.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав задоволення позовних вимог.

Докази та обставини на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу адвоката Зозулянського Дмитра Олександровича - залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

В.А. Коновалова