ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року м. Чернівці Справа № 727/495/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Сарган Ю.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 лютого 2025 року, ухваленого під головуванням судді Яреми Л.В., дата складання повного тексту рішення 21 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 4000 грн на місяць (а.с.2-4).

Вказувала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні.

Наголошувала, що сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів у позасудовий спосіб, а відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку щодо утримання дитини, не забезпечує її матеріальні потреби, у зв`язку з чим вся відповідальність з приводу матеріального забезпечення, виховання, піклування та створення належних соціально-побутових умов, психічного й фізичного розвитку перейшла до позивачки.

Вказує, що витрати на дитину щомісячно сягають близько 8000 грн

Зазначала, що в неї відсутня інформація з приводу офіційного працевлаштування й доходів відповідача, однак такий є здоровим та працездатним, на утриманні немає інших членів сім`ї, а тому з посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини, просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Провадження №22-ц/822/367/25

твердій грошовій сумі 3 600 грн, щомісячно, починаючи з 13 січня 2025 року, до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідно до вимог закону. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні відповідач у своїй апеляційній скарзі просить вказане рішення суду змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1 600 грн.

Зазначає, що вже сплачує аліменти за виконавчим провадженням на ім`я ОСОБА_5 , в нього відсутнє на праві власності будь-яке рухоме та нерухоме майно, крім земельної ділянки, яка перебуває у його спільній частковій власності.

Стверджує, що його батьки пенсійного віку, а сам він є опікуном та здійснює догляд за недієздатним родичом і єдиний його дохід складає державна соціальна допомога за догляд особи, яка потребує постійного стороннього догляду, у розмірі 2920 грн. Вказане позбавляє його працевлаштуватися, що покладає на відповідача надмірний тягар.

Звертає увагу суду, що закон вказує на рівність батьків в утриманні дітей, а тому з розумінням необхідності сплачувати аліменти на утримання доньки, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог позивача суд першої інстанції вказав, що керується інтересами дитини та виходячи з того, що спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю, так як відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий із ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення їх дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, та прийшов висновку про стягнення аліментів у розмірі 3600 грн.

Зазначене рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Обставини справи щодо перебування сторін спору у шлюбі з 12.11.2010 року, народження у ньому 15.04.2011 року доньки ОСОБА_6 , розірвання шлюбу на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.03.2014 року, проживання доньки разом із позивачкою, - сторонами визнається та не спростовується (а.с.8-9).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.03.2023 року ВП №71188153 з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини всіх видів заробітку (а.с.21-22).

ОСОБА_2 є власником 5/6 частки земельної ділянки площею 1.6814 га, кадастровий номер :02:018:0051, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав №347267634 від 20.09.2023 року (а.с.23).

Відповідно до довідки №199 віл 17.01.2025 року Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради ОСОБА_2 знаходиться на обліку та отримує допомогу на догляд за інвалідом 1 або 2 групи, за період з липня 2024 року по грудень 2024 року отримав 17520 грн (а.с.24).

Згідно посвідчення №110 ОСОБА_2 призначений опікуном ОСОБА_8 (а.с.25).

Матеріали справи також містять виписки із медичних карток стаціонарного хворого ОСОБА_1 та заключення отоларенгорога поцієнту ОСОБА_4 (а.с.37-42).

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Статтями 183, 184 СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Так, позивач, пред`являючи вимогу про стягнення із відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки у розмірі 4000 грн, не надала суду доказів свого майнового стану, майнового стану ОСОБА_2 , не довела, що такий має дохід, окрім отримання соціальної допомоги, нерухоме та рухоме майно, що дозволить йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж мінімальний прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.

Задовольняючи частково позов та стягуючи із відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 3600 грн суд, окрім загальних фраз, жодним чином не обґрунтував такий розмір аліментів.

Позивач зазначаючи, що витрачає на доньку щомісячно більше 8000 грн, не зазначила та не довела, на що йдуть вказані кошти, яким саме є необхідний рівень для мінімального забезпечення доньки, щоб можна було орієнтуватися на розмір аліментів, необхідний для стягнення із відповідача, враховуючи той принцип, що брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина, не надала також і доказів свого майнового стану, як і стану здоров`я.

Так, колегія суддів враховує факт перебування на виконанні судового наказу від 23.02.2023 року з приводу стягнення з ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_9 (ВП №71188153), отримання відповідачем доходу у вигляді соціальної допомоги у розмірі 2920 грн/міс, відсутність, крім 5/6 частки земельної ділянки, іншого рухомого та нерухомого майна, проте критично оцінює доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі з приводу того, що його батьки (пенсійного віку), оскільки такі у відповідності до законодавства мають бути забезпечені пенсією, протилежного матеріали справи не містять.

Крім того, доводи ОСОБА_2 з приводу відсутності в нього іншого доходу, то колегія суддів з урахуванням того, що відповідач є молодим за віком, здоровим, працездатним чоловіком (протилежного матеріали справи не містять, відповідачем доказів на спростування наведеного не надано), не сприймаються як твердження, що єдиним його заробітком є державна соціальна допомога на догляд особи, оскільки здійснення такого догляду є добровільним рішенням відповідача та такий в праві відмовитися від цього, працевлаштуватися, а тому такий його добровільний вибір не повинен впливати на гармонійний розвиток та належне забезпечення дитини.

При цьому, колегія суддів наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, та саме на батьків покладено відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України та забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину/дітей, надавати їй/їм можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати захист і піклування, які необхідні для її/їх благополуччя. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку не заборонено законом та буде відповідатиме якнайкращим інтересам дітей.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Суд апеляційної інстанції також відмічає, що виховування дитини/дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини/дітей, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини/дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного з батьків у цьому випадку на матір, що є підставою для відступу від рівності мінімального розміру половини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в бік збільшення розміру стягнення розміру аліментів з батька дитини (відповідача у справі).

За наведених та встановлених обставин, з урахуванням спільного обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач в незалежності від вже встановлених обставин щодо здійснення ним обов`язку опікуна, відсутності іншого доходу та майна, сплати аліментів на дитину від попереднього шлюбу, зобов`язаний також утримувати свою доньку ОСОБА_10 , а тому рішення суду першої інстанції у частині стягнення аліментів на дитину у розмірі 3600 грн через часткову невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильну оцінку доказів належить змінити, визначивши до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн щомісячно.

Разом з тим, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (стаття 192 СК України).

Також, позивач у разі необхідності, не позбавлена права звернутися до відповідача з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину.

Інші викладені доводи та мотиви апеляційної скарги є не спроможними та не спростовують обов`язку апелянта як батька, який за відсутності доказів протилежне презюмується є молода, здорова та працездатна особа, здатна забезпечувати належне утримання своєї неповнолітньої дитини.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому підлягає зміні в частині визначення розміру стягуваних аліментів.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 лютого 2025 року змінити, визначивши до стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 2 500 грн на утримання дитини.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.Н. Лисак

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк