Справа № 513/516/25
Провадження № 2/513/625/25
Саратський районний суд Одеської області
24 квітня 2025 року суддя Саратського районного суду Одеської області Миргород В.С., розглянувши позовну заяву адвоката Маілян Армана Суреновича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - В С Т А Н О В И В:
15 квітня 2025 року адвокат Маілян А.С. звернувся до Саратського районного суду Одеської області в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 грудня 2023 року Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 98, посилаючись на те, що з жовтня 2024 року сумісне проживання з дружиною припинене через втрату фізичних та духовного зв`язку між ними. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 15 квітня 2025 року, справу передано на розгляд судді Миргород В.С.
В порядку ст. 187 ЦПК України судом скеровано запит щодо уточнення реєстрації місця проживання відповідача. 22.04 до суду надійшла відповідь ВОМІРМП УПРЕ ГУДМС в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача ( ЄП-824/25-Вх.)
Про те позовна заява не відповідає, вимогам ст.175 та 177 ЦПК України.
Так, відповідно до ст.175 ЦПК України, позовна заява окрім іншого має містити, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Відповідно до положень ч.1ст.14 Сімейного кодексу України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.
Згідно з вимогами ч.1ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.
Ст.56 ч.4 СК України визначає, що примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до вимог ч.ч.1,2 та 6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Натомість, позов пред`явлений особою, яка не є подружжям, а тому суд, у даному випадку, враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, надані у п.15 постанови №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - згідно якого сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються. Отже, волевиявлення особи, щодо розірвання шлюбу - є її індивідуальним бажанням, що залежить від обставин, які склалися під час спільного проживання у шлюбі і має виражатися самостійно у певних діях, зокрема, щодо реєстрації шлюбу та подання позову про розірвання шлюбу. Тобто, право на подачу позову про розірвання шлюбу є особистим правом подружжя та не підлягає передорученню.
Ст.ст.237,238 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до змісту чинного законодавства може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.
Частиною 4 ст.62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката, як представника, - підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а, згідно зі ст.26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Однак, з наведеного вище нормативного регулювання предмету та підстав позову вбачається, що адвокат, як представник особи, яка звертається до суду саме з питанням про розірвання шлюбу, для підтвердження своїх повноважень учасника справи має надати суду договір про надання правової допомоги що підтверджує правомочність адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта саме з цього питання - з якого має вбачатися воля позивача на розірвання шлюбу. Тому суд дійшов висновку, що, оскільки до позову адвоката не додано договору про надання правової допомоги позивачу з питань, що стосуються його особистих немайнових прав, які не підлягають передорученню, - позовну заяву від імені позивача в частині вимог про розірвання шлюбу подано неналежною особою, - якою суду не надано доказів особистого волевиявлення позивача щодо розірвання шлюбу та надання таких повноважень заявнику самим позивачем.
Таким чином, встановивши відсутність усіх вище перелічених складових для відкриття провадження, суд дійшов висновку, що позовна заява містить певні недоліки, які позивачем мають бути усунені для відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху та надання строку позивачу для усунення зазначених в ухвалі недоліків, оскільки позовна заява не відповідає вимогам процесуального закону.
Керуючись ст. ст.95,175,177, 185 ЦПК України, суддя
П О С Т А Н О В И В:
Залишити без руху позов адвоката Маілян Армана Суренковича, представника позивача ОСОБА_1 у справі за позовом до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу.
Надати позивачу (представнику) строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали , та роз`яснити, що в разі неусунення у встановлений строк недоліків, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатись неподаною і повернута позивачу, що не є перешкодою для звернення до суду з цією ж заявою після усунення вказаних недоліків.
Запропонувати позивачу разом з усуненням недоліків позову надати суду, на його розсуд, інші докази на підтвердження відомостей, зазначених ним в позові, - що можуть мати суттєве значення для ухвалення судом законного та об`єктивного рішення у справі.
Ухвала оскарженню не підлягає, відповідно до ст.261 ЦПК України набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Суддя В. С. Миргород