Провадження № 2/947/291/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2025 року

Київський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Луняченка В.О.,

при секретарі Макаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_4 ) про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_4 ) про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, звернулась ОСОБА_1 , в якому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 у порядеку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О..

Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 20.05.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Також ухвалами суду від 20.05.24 витребувано докази та застосовано заходи забезпечення позову.

На виконання ухвали суду про витребування доказів, 14.08.2024 суду надано витребувані документи, а саме належним чином завірену копію спадкової справи № 12/2023 заведену щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

Позивачем 14.10.24 надано суду уточнену позовну заяву та змінено процесуальний статус учасників справи. Уточнений позов прийнято до провадження.

Також 11.11.24 ОСОБА_3 , скориставшись своїм правом заявив зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, який ухвалою суду від 27.11.24 прийнято до провадження для сумісного розгляду з первинним позовом.

Ухвалою суду від 27.11.24 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

10.03.25 на адресу суду на виконання ухвали про витребування доказів приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіною М.О. надано належним чином завірену копію договору купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 .

Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи. З боку відповідачів відзиви на позовні заяви не надходили.

Позивачем за первинним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 до судового засідання надано заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримані.

Представник ОСОБА_3 ( відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом ) адвокат Головішин В.К. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав.

Відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та зутрічні позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені таки фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_8 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ( а.с.9) ОСОБА_9 06.05.1989 року уклала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 » ( свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 а.с. 10).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином ОСОБА_8 , про що свідчить свідоцтво про народження серії, яке міститься на аркуші справи 73.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_13 після розірвання шлюбу з ОСОБА_14 прізвище не змінювала, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 ( а.с. 14) та в подальшому, а саме 30.01.1981 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_15 та змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_16 », про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 ( а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис про смерть № 3702 від 03.04.2024 року та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_9 ( а.с.11).

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно в тому числі квартиру АДРЕСА_1 , спадкоємцями якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (чоловік померлої), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (син померлої) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( дочка померлої), ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ( матір померлої), які звернулись з відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 у зв`язку з чим відкрито спадкову справу №12/23, належним чином завірена копія якої міститься в матеріалах справи ( а.с. 54-115).

Так, для прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у встановлений законодавством строк, звернулися із заявою за місцем відкриття спадщини, до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Борисової Ніни Вадимівни про видачу Свідоцтва про право на спадщину на частку праві на квартиру АДРЕСА_1 , що є частиною в спільній власності подружжя, що не була виділена за життя їх матір`ю. На що, листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В. № 14/02-14 від 23.01.2024 року спадкоємців повідомлено, що провадженні даного нотаріуса знаходиться спадкова справа № 12/2023, яка заведена за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 1226 Цивільного кодексу України спадкування спільної сумісної власності здійснюється на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкове майно належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Таким чином, враховуючи той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є спадкоємцями за законом (син та дочка померлої), які прийняли спадщину належним чином, та що передбачений законодавством України строк для прийняття спадщини у шість місяців вже сплив, та мають право на отримання відповідних документів, що підтверджують право власності на успадковане майно (Свідоцтв тощо). Однак, у відповідності до п. 4,12 та 4,14 Глави 10 Розділу 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» при видачі Свідоцтва про право на спадщину, нотаріус перевіряє склад спадкового майна. Свідоцтво може бути видане лише за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Наразі, у спадковій справі № 12/23, заведеній після смерті померлої ОСОБА_5 , відсутні правовстановлюючі документи на зазначене вище майно, що входить до складу спадщини. Крім того, спадкове майно, щодо якого спадкоємцями подано заяву про видачу Свідоцтва про право на спадщину, не було виділене спадкодавцем за життя. У нотаріуса немає можливості видати Свідоцтво про право на спадщину, оскільки в даному випадку виділ частки зі спільного майна здійснюється в судовому порядку. У зв`язку з чим, даним нотаріусом рекомендовано звернутись до суду за визнанням права власності на належну частку у спадковому майні, а саме на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 , як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 .

В зв`язку з тим, що спірна квартира придбана за договором купівлі-продажу під час шлюбу відповідача ОСОБА_2 з ОСОБА_5 , що підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав, спадкова маса у зазначеній квартирі складає 1/8 частину для кожного спадкоємця.

Беручи до уваги той факт, що спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_5 чотири, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 претендують на право спадкування на 1/8 частину даної спірної квартири за кожним.

Наявність перешкод у належному оформленні прав спадкування зумовила звернення як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 з відповідним позовами до суду.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема - визнання права.

Внаслідок вказаного вище, позивачі в данному випадку як за первинним позовом так і за зустрічним, позбавлені можливості належним чином оформити свої спадкові права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 03.12.2012 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 82-83).

Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , 15.06.2017 року на підставі договору купівлі- продажу квартири зареєстрованого в реєстрі за №645, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу М.О. Єлькіною ( придбав) купив квартиру АДРЕСА_1 .

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

ОСОБА_2 з відповідним вимогами щодо визнання квартири особистою власністю не звертався.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Тому позовні вимоги в частині визнаня квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_2 ) підлягають задоволенню.

Щодо спадкування частини квартири, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч. 1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця за заповітом є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 4 Порядку вчинення нотаріальних дій свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відмова нотаріуса не означає, що оформити право власності на спадщину неможливо. Для того, аби завершити процедуру прийняття спадщини, необхідно визнати право власності на спадкове майно. Визнання права власності на спадкове майно здійснюється виключно в судовому порядку за позовом спадкоємців.

Відповідно до частини першої ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права як позивача за первинним позовом так і відповідача ( позивача за зустрінчим позовом) неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених ними вимог про визнання права власності на спадкове майно таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 211, 223, 247, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_4 ) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_4 ) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_2 ).

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 місце реєстрації АДРЕСА_2 ) право власності на 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 місце реєстрації АДРЕСА_3 ) право власності на 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 18.04.25.

Суддя В. О. Луняченко