Провадження № 2/643/782/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2025 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Задорожної А.М.,

за участю секретаря судового засідання Тугайбей В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Харківська міська рада, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

07.10.2024 позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові помер його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, актовий запис №1347. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із частини квартири АДРЕСА_1 , гаражного боксу в Споживчому кооперативі «Гаражно-будівельний кооператив «Тімуровець» і транспортного засобу моделі ВАЗ 2106. До самої смерті батько перебував у шлюбі із його матір`ю ОСОБА_4 . Від шлюбу у них народилося двоє дітей, позивач та його сестра ОСОБА_5 відповідачка у справі. 21.03.2017 батько зробив заповіт, відповідно до умов якого він, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі на належну йому частку квартири АДРЕСА_1 , заповів сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На день смерті батька разом із ним були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харкові померла його матір ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, актовий запис №2096. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із частини квартири АДРЕСА_1 , гаражного боксу в Споживчому кооперативі «Гаражно-будівельний кооператив «Тімуровець» і транспортного засобу моделі ВАЗ 2106, оскільки майно придбане у шлюбі. 21.03.2017 матір зробила заповіт, відповідно до умов якого вона, ОСОБА_4 на випадок свої смерті зробила таке розпорядження: все її майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі на належну їй частку квартири АДРЕСА_1 , заповів сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таким чином, єдиним спадкоємцем за заповітом є він ОСОБА_1 . Відповідно до вимог ст.1270 ЦК України, 20.08.2024 він звернувся до державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 20.08.2024 №1899/02-31, виданою державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. , йому було відмовлено у оформленні спадщини після смерті ОСОБА_4 . На день смерті батька йому було 54 роки, на день смерті матері 55 років, він має хронічні захворювання, які потребують постійного лікування. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 15.08.2024 КНП «Міська поліклініка №6» Харківської міської ради він хворіє наступними захворюваннями: ІХС, кардіосклероз, фібриляція передсердь, тахісистолічний варіант. СН 2А ст. Бронхіальна астма 1 ст. ЛН 0 ст. За останні п`ять років звертався у поліклініку №6: з 19.10.2020 по 03.11.2020 знаходився на амбулаторному лікуванні у терапевта з діагнозом не госпітальна пневмонія зліва, 1 клінічна група, легенева недостатність 0 ст.; з 03.03.2021 по 16.03.2021 знаходився на амбулаторному лікуванні у терапевта з діагнозом ІХС, кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ст., серцева недостатність 1 ст.; 28.09.2021 був на амбулаторному прийомі у терапевта з діагнозом ГРВІ; 06.10.2021 був на амбулаторному прийомі у терапевта із діагнозом астма; з 17.11.2021 по 14.12.2021 знаходився на амбулаторному лікуванні у терапевта із діагнозом астма; з 25.01.2022 по 14.02.2022 знаходився на лікуванні у хірурга з діагнозом перелом ребра, побутова травма; з 12.08.2024 знаходився на лікуванні у терапевта з діагнозом фібриляція передсердь, тахісистолічний варіант, стабільна стенокардія 2ФК, СН 2А ст. Стан його здоров`я потребує постійного лікування, а захворювання, які перебувають у зоні ризику гострої респіраторної хвороби COVID-19. На той момент він був обмежений у вільному пересуванні містом, нотаріальні контори працювали, але враховуючи карантинні обмеження вели електронну чергу, а доступ до них був обмежений. Постановою КМУ від 27.06.2023 №651 карантинні обмеження скасовані. Однак, ще до закінчення строку дії карантинних обмежень, у зв`язку із військовою агресією рф проти України Указом президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу. З початком введення воєнного стану в Україні припинили роботу державні нотаріальні контори. Місто Харків опинилося у зоні активних бойових дій, місто неодноразово обстрілювалося. Для збереження свого життя, вимушений був обмежити пересування містом та знаходився постійно у квартирі. Після ослаблення обстрілів він звернувся до державної нотаріальної контори, однак отримав постанову про відмову вчинення нотаріальної дії. Вважає, що строк для прийняття спадщини він пропустив через незалежні від нього причини. У зв`язку з чим, вимушений звернутися до суду із вказаною позовною заявою, на задоволенні якої наполягав.

Ухвалою суду від 09.10.2024 відкрито провадження у справі та призначений її розгляд у порядку загального позовного провадження, також встановлений сторонам строк для подання відзивів та заперечень.

Відповідачка, скориставшись своїм процесуальним правом, подала відзив на позовну заяву, в якому не визнала позовні вимоги, оскільки вважає, що позивачем не наведено поважних обставин пропуску ним строку прийняття спадщини. Відповідно до чинного законодавства України, встановлені строки для прийняття спадщини є достатніми, присічними та не потребують зміни, якщо не мають місця виняткові обставини, які б могли обґрунтувати необхідність такого продовження. За правилами ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1272 ЦК України. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. З огляду на положення Порядку вчинення нотаріальних дій, позивач не був позбавлений можливості протягом шестимісячного строку після смерті батька та матері подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, у тому числі шляхом її направлення засобами поштового зв`язку, кур`єром з подальшим дооформленням належним чином або викликати нотаріуса до себе додому. Посилання позивача на запровадження на території України карантинних заходів, що стало однією із причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, звернула увагу на те, що згідно пп.1 п.2-2 постанови КМУ №1236 з 17.06.2021 на території України встановлюється «зелений рівень» епідемічної безпеки, відповідно до якого перебування у громадських будинках, спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно. Тобто з 17.06.2021 відбулося пом`якшення карантинних обмежень, а з 30.06.2023 дія карантину взагалі закінчилася. З введенням 24.02.2022 воєнного стану прийнято постанову КМУ №164 від 28.02.2022 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», п.3 якої визначено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. У відповідності до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, у період з 24.02.2022 по 15.09.2022 Харківська міська територіальна громада була у переліку громад, які розташовані у зоні бойових дій. Проте із 15.09.2022 по теперішній час Харківська територіальна громада віднесена до громад у зоні можливих бойових дій. Тобто, з урахуванням викладених обставин позивач мав об`єктивну можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини по заповіту. При цьому він звернувся до нотаріуса лише у серпні 2024 року. Посилання позивача на «постійне лікування» в контексті такої малочисельної кількості днів лікування за значний період потребує додаткових доказів, які позивач не надав. З врахуванням наведеного, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання позивач не з`явився, до його початку подав заяву, в якій просив проводити судовий розгляд без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, до його початку подала заяву, в якій просила проводити судовий розгляд без її участі, у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, ознайомившись із відзивом відповідачки на позовну заяву, а також заявами сторін, дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За правилами доказування, визначеними ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.02.1966 року (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові помер батько позивача та відповідачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 08.08.20204 Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.14).

За життя, 21.03.2017 ОСОБА_3 склав заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Коваленко Н.О. за реєстровим №7-264. За цим заповітом ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі на належну йому частину квартири АДРЕСА_1 , заповів сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харкові померла матір позивача та відповідачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 08.08.20204 Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.15).

За життя, 21.03.2017 ОСОБА_4 склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Коваленко Н.О. за реєстровим №7-265. За цим заповітом ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі на належну їй частину квартири АДРЕСА_1 , заповіла сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12).

Із вказаних заповітів вбачається, що після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишилась спадщина у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а також, згідно технічного паспорту автомобіля, автомобіль ВАЗ 2106, 1991 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , власник ОСОБА_3 (а.с.21).

Постановою державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. від 20.08.2024 за №1899/02-31 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.24, 24зв).

Постановою державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. від 20.08.2024 за №1900/02-31 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25, 25зв).

Згідно заяви ОСОБА_3 на ім`я голови ГБК «Тимуровець» від 19.01.2011, останній просив перереєструвати належний йому гараж № НОМЕР_5 на доньку ОСОБА_2 . ОСОБА_6 , дружина власника гаражу № НОМЕР_5 , проти перереєстрації гаражу на доньку ОСОБА_2 не заперечувала (а.с.61).

Згідно ордеру на гараж № НОМЕР_5 , площею 24 кв.м., його володільцем є ОСОБА_2 (а.с.62).

З витягів зі Спадкового реєстру №64326051, №64325857 від 13.04.2021, вбачається, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи №67495079, номер у нотаріуса 276/2021, дата заведення 13.04.2021 Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора, спадкодавець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи №67495010, номер у нотаріуса 275/2021, дата заведення 13.04.2021 Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора, спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно (а.с.60, 64).

Як вбачається із постанов державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. від 20.08.2024 №1899/02-31, №1900/02-31 вказані спадкові справи були заведені на підставі заяви ОСОБА_2 (доньки спадкодавця), яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законодавством строк. Із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини ОСОБА_1 не звертався, не проживав та не був зареєстрований разом із спадкодавцями на день їх смерті (а.с.24зв, 25зв).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 15.08.2024 КНП «Міська поліклініка №6» Харківської міської ради ОСОБА_1 хворіє наступними захворюваннями: ІХС, кардіосклероз, фібриляція передсердь, тахісистолічний варіант. СН 2А ст. Бронхіальна астма 1 ст. ЛН 0 ст. За останні п`ять років звертався у поліклініку №6: з 19.10.2020 по 03.11.2020 знаходився на амбулаторному лікуванні у терапевта з діагнозом не госпітальна пневмонія зліва, 1 клінічна група, легенева недостатність 0 ст.; з 03.03.2021 по 16.03.2021 знаходився на амбулаторному лікуванні у терапевта з діагнозом ІХС, кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ст., серцева недостатність 1 ст.; 28.09.2021 був на амбулаторному прийомі у терапевта з діагнозом ГРВІ; 06.10.2021 був на амбулаторному прийомі у терапевта із діагнозом астма; з 17.11.2021 по 14.12.2021 знаходився на амбулаторному лікуванні у терапевта із діагнозом астма; з 25.01.2022 по 14.02.2022 знаходився на лікуванні у хірурга з діагнозом перелом ребра, побутова травма; з 12.08.2024 знаходився на лікуванні у терапевта з діагнозом фібриляція передсердь, тахісистолічний варіант, стабільна стенокардія 2ФК, СН 2А ст. (а.с.22).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Згідно з ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Водночас відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібних висновків, дійшов Верховний Суд України у постановах від 04.11.2015 у справі № 6-1486цс15, від 23.08.2017 у справі № 6-1320цс17 та Верховний Суд у постановах від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17, від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Подібні висновки викладені в постанові Верховного суду від 16.11.2023 по справі № 523/4713/19.

Так, позивач позовні вимоги обґрунтовував тим, що однією з причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, є наявність у нього ряду хронічних захворювань. Зазначає, що за останні п`ять років звертався у поліклініку з приводу ІХС, кардіосклерозу, бронхіальної астми, не госпітальної пневмонії зліва, ГРВІ; перелому ребра, побутова травма тощо.

Зазначені обставини дійсно підтверджуються випискою із медичної карти ОСОБА_1 . Однак дана обставина не свідчить про категоричну неможливість позивача звернутися до нотаріуса, оскільки хвороби позивача є віковими та даних про те, що він хворів в період з січня 2020 до липня 2021 року безперервно, чи перебував на стаціонарному лікуванні, чи не міг самостійно пересуватися (адже до лікарів поліклініки він звертався самостійно, викликів додому лікаря не зафіксовано) - у матеріалах справи не міститься.

Таким чином, наявність поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій, спрямованих на прийняття спадщини, через наявність хвороби, позивачем не доведені - адже доказів своєї хвороби, яка б перешкоджала зверненню до нотаріуса в період з 24.01.2020 до 24.07.2020 та з 28.01.2021 по 28.07.2021 відповідно, позивачем взагалі суду не надано.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину лише 20.08.2024, тобто, через більше 4 років після смерті матері.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтересах територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Одночасно, згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.

Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах.

Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, а також і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.

Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. Однак, як уже зазначалося, вирішення питання щодо прийняття чи відмови у прийнятті спадщини, за загальним правилом, є безумовним правом спадкоємця, яке він реалізовує на власний розсуд. Тож відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не порушує принципу свободи заповіту.

При цьому, згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до ст.ст.1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені ст.1272 ЦК України.

Тож факт невчинення спадкоємцем за заповітом неодмінних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини у встановлені законодавством строки, а також сам факт відмови нотаріуса, за цих обставин, у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину не порушує принцип свободи заповіту.

Водночас, важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину.

Принцип пропорційності тісно пов`язаний з принципом правовладдя (верховенства права): принцип правовладдя є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу правовладдя і водночас його неодмінним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.

У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно.

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу.

Також суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Тож з врахуванням наведеного, суд враховує ту обставину, що існує спір між двома спадкоємцями, а не з територіального громадою. Відповідач, який також є спадкоємцем першої черги, прийняв спадщину у встановленому ЦК України порядку, тому поновленням порушених, на переконання позивача, прав відбудеться втручання у право власності відповідача, що не відповідатиме принципу пропорційності, а також це призведе до порушення принципу правової визначеності стосовно іншого спадкоємця, який добросовісно реалізувала власні цивільні права.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 27 травня2020 року у справі № 336/1127/17.

Крім того, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, визначеного ч.1 ст.1270 ЦК України, позивач посилається на те, що об`єктивно не міг звернутися до нотаріусу у зв`язку із запровадженням карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Разом з тим, суд зазначає, що порядок видачі свідоцтва про право на спадщину регламентовано Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Згідно з пунктом 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5 Глави 10 Порядку).

Пунктом 3.23 Глави 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

Таким чином, законодавець встановлює кілька шляхів прийняття спадщини, як це можна зробити в умовах карантину. Зокрема, це можливість направлення заяви поштою. Нотаріус зобов`язаний прийняти цю заяву та завести спадкову справу, щоб особа не пропустила строк для прийняття спадщини.

Отже, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори, а тому введення обмежувальних карантинних заходів через запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 (без доведення поважності інших причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини) не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому, згідно п.2-2 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 17.06.2021 на території України встановлено «зелений» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: 1) перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно; 2) перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні; 3) самовільно залишати місця самоізоляції тощо.

Жодних доказів про необхідність самоізоляції у період з 24.01.2020 по 28.07.2021 позивачем не надано, а відповідно до запровадження «пом`якшень» карантинних та обмежувальних протиепідемічних заходів з 17.06.2021 на території України, суд приходить до висновку, що посилання позивача на неможливість своєчасно звернутися до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини через карантинні обмеження, не знайшли свого підтвердження та не є об`єктивною, непереборною та істотною обставиною, яка перешкоджала позивачу своєчасно звернутися до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини після смерті батька та матері.

Також, в обґрунтування причин поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилався на збройну агресію та введення воєнного стану у відповідності до Указу Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та воєнними діями, що відбуваються на території України, а також те, що вважав, що згідно до п. 3 постанови КМУ № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022 року, на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється.

З цього приводу суд зазначає наступне, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та який діє на час розгляду справи.

Відповідно до ст.64 Конституції України, ст.ст.12-1, 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану, ст.ст.7, 34 Закону України «Про нотаріат», Указу Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», 28.02.2022 Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».

З 29.06.2022 діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Ці зміни були запроваджені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 №719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану».

Так, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Разом з тим, 25.01.2023 Верховний Суд у справі № 676/47/21 зробив такий висновок.

Так, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (ч. 2 ст. 4 ЦК України).

Виходячи з виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, в ст.4 ЦК України встановлено повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України, ЦК України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися, за загальним правилом, лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням ЦК України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (ст. 1270 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви які про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України).

Установити, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини (пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що:

- правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України;

- строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (ст.ст.1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (ч.2 ст.1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (ч.3 ст.1272 ЦК України);

- законодавець як у ст.1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини;

- пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Більш того, 19.06.2023, набрав чинності п.п.2 п.3 постанови КМУ від 09.05.2023 №469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», яким виключено п.3 постанови КМУ від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якою було встановлено, що протягом строку для прийняття спадщини або відмови від його ухвалення зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення терміну для прийняття спадщини.

Виходячи з норми ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зміни щодо строків прийняття спадщини не були внесені до Цивільного кодексу України, а відтак норми постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 не змінюють та не зупиняють визначених ст.1270 ЦК України строків для прийняття спадщини.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку по те, що належних та достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, позивач до суду не подав. Натомість безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права відповідача як спадкоємця, який прийняв спадщину.

Враховуючи, що тривалість пропуску строку для прийняття спадщини після смерті батька становить майже 5 років, а після смерті матері майже 4 роки, а також те, що позивач не надав беззаперечних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк, а також недопущення порушення принципу правової визначеності стосовно іншого спадкоємця, який добросовісно реалізував власні цивільні права, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12,13, 141, 206, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Харківська міська рада, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Харківська міська рада, адреса місцезнаходження: 61003 м. Харків, пл. Конституції, 7.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.М. Задорожна