Номер провадження: 22-ц/813/3649/25
Номер провадження: 22-ц/813/3664/25
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Сафронюка П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Сафронюка Павла Віталійовича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року та на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року, ухвалених під головуванням судді Бобуйка І.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс», ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

08.09.2023 року ОСОБА_2 звернулася до приватного акціонерного товариства (далі ПрАТ) «Європейський страховий альянс», ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), а саме:

- стягнути з ПрАТ «Європейський страховий альянс» суму страхового відшкодування у розмірі 50 352, 66 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 реальні збитки, завдані в результаті ДТП, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права у розмірі 41 616,30 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 20.05.2022 року, у м. Одесі, по вулиці Головківській, біля будинку № 25, відбулася ДТП, за участю транспортного засобу «Hyundai Sonata», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Nissan Altima», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 . В результаті ДТП були пошкоджені транспортні засоби.

За фактом ДТП постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2022 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яка сталася 20.05.2022 року (т.1, а.с.15-16).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобілю «Hyundai Sonata», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий альянс» (т.1, а.с.59).

Відповідно висновку № 0105E/2 від 19.08.2024 року транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу автомобіля «Nissan Altima», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику вказаного транспортного засобу, внаслідок ДТП, яка сталася 20.05.2022 року - відновлювальний ремонт - 95 013,55 грн.; відновлювальний ремонт з урахуванням коефіцієнту зносу - 51 620,67 грн.; коефіцієнт зносу - 0,66; матеріальний збиток - 51 620,67 грн.

ПрАТ «Європейський страховий альянс» має сплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 352,66 грн.

ОСОБА_1 має сплатити позивачу фактичний розмір шкоди, у вигляді реальних збитків у розмірі 41 616,30 грн, а також моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04.12.2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково.

Стягнуто з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 25191,01 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки, завдані в результаті ДТП, які позивач поніс для відновлення свого порушеного права у розмірі 43 392,88 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 444,66 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 216,99 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення експертизи у розмірі 3000,00 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь ОСОБА_2 витрати на проведення експертизи у розмірі 3000,00 грн.

В іншій частині позову було відмовлено (т.2, а.с.92-96).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сафронюк П.В. ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.12.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.126-129).

Крім того, додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2024 року з ПрАТ «Європейський страховий альянс» та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі по 16 500,00 грн., з кожного, а всього у розмірі 33 000 грн. (т.2, а.с.198-199).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сафронюк П.В. ставить питання про скасування додаткового рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у стягненні судових витрат на правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В решті оскаржуване рішення просить залишити без змін (т.2, а.с.118-119).

В іншій частині додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року в апеляційному порядку не оскаржується.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги на рішення суду від 04.12.2024 року та задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення суду від 16.12.2024 року, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи основне рішення, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи мають достатньо доказів наявності в діях відповідача ОСОБА_1 складу правопорушення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів.

Разом з тим, ухвалюючи додаткове рішення суду, останній не врахував вимог діючого цивільно-процесуального законодавства та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 надмірно велику суму витрат на професійну правничу допомогу, про що буде зазначено нижче.

Так, вирішуючи основний спір, суд першої інстанції правильно виходив із того, що 20 травня 2022 року, у м. Одесі, по вулиці Головківській, біля будинку № 25, відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Hyundai Sonata», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Nissan Altima», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , внаслідок чого вищевказані транспортні засоби були пошкоджені.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2022 року саме відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок чого був пошкоджено транспортний засіб «Nissan Altima», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивач ОСОБА_2 .

Оскільки за змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов?язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесена ця постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, то питання про винність відповідача ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, доказуванню по даній справі не підлягає.

У відповідності до висновку № 0105E/2 від 19.08.2024 р. транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу автомобіля «Nissan Altima», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , відновлювальний ремонт останнього склав 95 013,55 грн.; відновлювальний ремонт з урахуванням коефіцієнту зносу і матеріальний збиток склав 51 620,67 грн.

Згідно калькуляції вартості відновлювального ремонту вартість ремонтних робіт склала 9 520,00 грн.; вартість малярних робіт склала 4 560,00 грн.; вартість додаткових робіт склала 480,00 грн., а всього загальна вартість ремонтних робіт склала 14 560,00 грн.

Крім того, вартість кріплень (метизів) склала 1 314,94 грн.; вартість матеріалів для малярних робіт склала 13 013,81 грн.; вартість додаткових матеріалів склала 378,01 грн., а всього загальна вартість необхідних матеріалів склала 14 706,76 грн.

Таким чином, оскільки загальна вартість замінюваних деталей з урахуванням коефіцієнту зносу (0,66), склала 22 353,91 грн., загальна вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу з ПДВ вартості замінюваних деталей, склала 51 620,67 грн.

В свою чергу, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу без ПДВ вартості замінюваних деталей склала 47 149,89 грн.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що за змістом ст. 22 ЦК України збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного прав.

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За умовами ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Верховний Суд України роз`яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи.

Тобто, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність в діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв?язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника.

Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик, яким в даному випадку є ПрАТ «Європейський страховий альянс», зобов?язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з ч.1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов?язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов?язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Відносини у сфері обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), за змістом ст. 3 якого обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров?ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до п.9.1. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов?язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров?ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія автомобілю «Hyundai Sonata», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким є відповідач ОСОБА_1 , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий альянс» (Поліс № AP1599082), (т.1, а.с.59).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов?язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

При цьому суд правильно зазначив, що покладання обов?язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Тобто, уклавши договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов?язання бере на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов?язку страхувальника, який завдав шкоди в межах суми страхового відшкодування.

Як роз?яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ПрАТ «Європейський страховий альянс» сплатило позивачці ОСОБА_2 суму страхового відшкодування згідно страхового акту №577/20/50ЦВ04/01/02 до договору №АР-1599082 від 09.06.20211 року у розмірі 20 458,88 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №16103 від 08.11.2022 року (т.1, а.с.118).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача - ПрАТ «Європейський страховий альянс» суму страхового відшкодування, з урахуванням уже сплаченого відповідачем страхового відшкодування, та з урахуванням зносу та відрахуванням 20% ПДВ від вартості замінюваних деталей автомобіля «Nissan Altima», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та з урахуванням франшизи (1500,00 грн.) - 25 191,01 грн.

Зазначені обставини в апеляційному порядку не оскаржуються.

У відповідності до ч.1 ст. 509, ч.1 ст. 526 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов?язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, та враховуючи вимоги ст. 1194 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_1 повинен відшкодувати фактичний розмір шкоди, як особа яка завдала таку шкоду, а також завдану моральну шкоду.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що відповідно до частин 1 і 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність ycix елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв?язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв?язку з порушенням.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов?язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, в сумі 43392,88 грн., оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Доводи представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сафронюка П.В. про те, що суд не вирішив питання про повернення йому замінених деталей автомобіля «Nissan Altima», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 , є безпідставними, так як страховик, яким є ПрАТ «Європейський страховий альянс», такого питання перед судом не ставив.

Що стосується завданої позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення на її користь з відповідача ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10 000 грн., з огляду на наступні обставини.

Так відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов?язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода, завдана позивачу, полягає в порушені права власності, зміненні нормальних життєвих зв?язків та звичайного ритму життя.

Суд правильно зазначив, що внаслідок пошкодження транспортного засобу позивача, нею зазнано не мало переживань та страждань з приводу того, що особа, відповідальна за збитки не поновлює порушене право та не сплачує в добровільному порядку шкоду у повному обсязі. Хвилювання та думки про те, як відновити свій транспортний засіб, які дії було необхідним проводити для повідомлення відповідних страхових компанії про ДТП, звернення до експерта для одержання відповідного висновку для встановлення розміру витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, тримали позивача у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім?ї. Також, фактично втративши можливість вільно користуватись своїм транспортним засобом, позивачем було змінено свій звичний спосіб життя.

При цьому, доводи представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сафронюка П.В. про те, що позивач ОСОБА_2 ніколи не отримувала водійського посвідчення, а тому не може ставити питання про завдання їй моральної шкоди неможливістю користування транспортним засобом, є безпідставними, так як можливість або неможливість позивача ОСОБА_2 користуватись своїм транспортним засобом не може ставитись у залежність від отримання нею водійського посвідчення і суд в оскаржуваному судовому рішенні про таку залежність нічого не відмічав.

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги про те, що витрати на проведення експертизи в розмірі 50% її вартості, тобто 3000 грн., не підлягають відшкодуванню, так як суд не посилався на цю експертизу, оскільки в оскаржуваному судовому рішенні є посилання на судову експертизу, вартість проведення якої склала 6000 грн., 3000 грн. із яких сплатив інший відповідач - ПрАТ «Європейський страховий альянс» (т.2, а.с.1, 164).

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, позивач ОСОБА_2 просила стягнути з відповідачів на її користь 33 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, по 16.500 грн. з кожного з відповідачів (т.2, а.с.101-104).

Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, задовольнив заяву позивача ОСОБА_2 і стягнув на користь позивача ОСОБА_2 з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в сумі 33 000 грн., по 16.500 грн. з кожного з відповідачів.

Відповідач, яким є ПрАТ «Європейський страховий альянс» та з якого було стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16 500 грн., дане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржував, а навпаки сплатив на користь позивача ОСОБА_2 зазначені суми (т.2, а.с.165).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також слід зазначити, що згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених ч. 4 ст. 137 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення на її користь з відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи, що дані витрати у розмірі 16 500 грн. вже стягнуті на користь ОСОБА_2 з відповідача ПрАТ «Європейський страховий альянс», що відповідає принципам розумності та справедливості судових витрат на правничу допомогу і є повною сатисфакцією понесених позивачем ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу.

При цьому колегією суддів враховано, що правова позиція сторін у справі в суді першої інстанції не змінювалась, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини, враховуючи також, що дана справа розглядалася за позовом ОСОБА_3 до двох відповідачів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року, та ухвалити постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її заяви, в частині стягнення на її користь судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, з відповідача ОСОБА_1 .

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного основного рішення суду та доводів своєї апеляційної скарги на нього.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного додаткового рішення суду та доводів своєї апеляційної скарги на додаткове рішення суду.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу на основне рішення суду без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року і незаконність додаткового рішення того ж суду від 16 грудня 2024 року, оскільки рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, а додаткове рішення того ж суду від 16 грудня 2024 року з порушенням вимог процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін, а апеляційну скаргу на додаткове рішення того ж суду від 16 грудня 2024 року задовольнити і скасувати додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року, з ухваленням постанови про відмову ОСОБА_2 у задоволенні заяви, в частині стягнення на її користь з ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.4 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сафронюка Павла Віталійовича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Сафронюка Павла Віталійовича на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року задовольнити.

Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 500,00 грн., скасувати.

Ухвалити постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви, в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Через перебування судді Комлевої О.С. на навчанні в НШС України, повне судове рішення складено 21.04.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева