Справа №: 398/6971/24
провадження №: 2/398/978/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"15" квітня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Петренко С.Ю.,

за участю секретаря cудового засідання - Семенової Є.Р.,

представника позивача - адвоката Смалиус І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Смалиус Ірина Володимирівна, до Олександрійської міської ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом та встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , звернулась до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до Олександрійської міської ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом та встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Просить суд визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності колишньої Асоціації селянських кооперативних господарств с. Головківка на території Головківської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області розміром 6,54 в умовних кадастрових гектарах, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КР №0147387 виготовленого та виданого Олександрійською райдержадміністрацією 19 грудня 1996 року в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай), серії КР №0147387, виданого 19 грудня 1996 року Олександрійською районною державною адміністрацією на ім`я ОСОБА_4 дійсно належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , у віці 78 років. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності колишньої Асоціації селянських кооперативних господарств с. Головківка на території Головківської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області розміром 6,54 в умовних кадастрових гектарах, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія КР №0147387 виданого Олександрійською районною державною адміністрацією на ім`я спадкодавця 19 грудня 1996 року і зареєстрованого в «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай» за №387. Відповідно до довідки Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради від 25 червня 2024 року за №3342/104/16 зазначено, що ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцем даного спадкового майна ОСОБА_5 - дочка померлої. В червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Другої олександрійської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, на майно, що залишилось після смерті її матері - ОСОБА_3 , але у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай) нотаріусом Другої олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ліб В.В., був підготовлений та направлений запит до Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин відділ №4 Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо надання інформації чи виготовлявся на ім`я ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 сертифікат на право на земельну частку (пай) або державний акт на право приватної власності. На даний запит Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин відділ №4 Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надало наступну відповідь, що на ім`я ОСОБА_3 сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності Асоціації селянських кооперативних господарств на території Головківської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області не зареєстрований, про що свідчить відсутність такого запису у «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області», у зв`язку з чим, Друга олександрійська державна нотаріальна контора підготував лист - роз`яснення про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 вересня 2024 року за № 710/02-31. У зв`язку з отриманою інформацією 05 вересня 2024 року був підготовлений адвокатський запит до Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин відділ №4 Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з проханням повідомити чи виготовлявся на ім`я ОСОБА_4 сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності Асоціації селянських кооперативних господарств на території Головківькоїсілької ради Олександрійського району Кіровоградської області. 16 вересня 2024 року у відповідь на адвокатський запит Управлінням забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин відділом №4 Головного Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області було повідомлено наступну інформацію. На Ваш запит від 05.09.2024 № б/н повідомляємо, що відповідно до запису №387 від 19.12.1996 «Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області» на ім`я ОСОБА_4 зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №0147387 у розмірі 6,54 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель Асоціації селянських кооперативних господарств на території Головківської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Сертифікат власником отримано, про що свідчить підпис у Книзі». Тобто з отриманих відповідей вбачаються відмінності і в імені, і в прізвищі померлої, а саме у свідоцтві про смерть її ім`я зазначено, як « ОСОБА_6 », прізвище « ОСОБА_7 », а у правовстановлюючому документі, а саме сертифікаті на право на земельну частку (пай) її ім`я зазначено як « ОСОБА_8 »,а прізвище « ОСОБА_9 », що не підтверджує належність цього майна вказаній померлій особі, тому на сьогоднішній день виникає необхідність не тільки у визнанні права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом й у встановленні факту належності правовстановлюючого документу для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Представник позивача - адвокат Смалиус І.В. у судовому засіданні просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача Олександрійської міської ради Олександрійського району Кіровоградської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

ОСОБА_10 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , у графі батьками вказано: батько - ОСОБА_11 , мати - ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 (а.с.14).

Як вбачається з свідоцтва про одруження НОМЕР_2 , 22.08.1965 року ОСОБА_13 уклав шлюб з ОСОБА_10 , та після реєстрації шлюбу останній надано прізвище « ОСОБА_14 » (а.с.15).

Згідно з даними паспорта НОМЕР_3 , ОСОБА_15 (мовою оригіналу) народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Головківка, Празький район, Кіровоградська область (а.с.24).

Відповідно до посвідки про шлюб №9 від 28.09.1940, ОСОБА_11 , 28.09.1940 року уклав шлюб з ОСОБА_12 , та останній після реєстрації шлюбу надано прізвище « ОСОБА_9 »(а.с.16).

Згідно з копією трудової книжки, яка заповнена 16.01.1939, на ім`я мовою оригіналу « ОСОБА_3 », 1918 року народження (а.с.26).

В свідоцтві про смерть, видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кременчуцької міської Ради народних депутатів 05 червня 1997 року, вказано, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.16).

04.09.2024 року завідувачем Другої олександрійської державної нотаріальної контори Ліб В.В., надано лист № 710/02-31 від 04.09.2024 на ім`я ОСОБА_1 , в якомузазначив, що не вправі видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом у землі, яка перебуває у колективній власності Асоціації селянських кооперативних господарств на території Головківської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області так, як відповідно до відповіді №1415/290-24 наданої Держгеокадастром Головного Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин відділ №4 від 14 червня 2024 року, станом на 01.01.2013 земельні ділянки на праві власності, користування за ОСОБА_3 на території Головківської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області не зареєстровані. Відповідно до п.4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (22.02.2012 р.№296/5) нотаріус, при видачі свідоцтва про право на спадщину, шляхом витребування відповідних доказів, перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво. Право власності на право на земельну частку (пай) фізичних та юридичних осіб підтверджується сертифікатом (стаття 126 Земельного Кодексу України (2768-14)). Згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом післяподанняправовстановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. В даному випадку правовстановлюючим документом, що є доказом про належність майна спадкодавцеві є сертифікатна право на земельну частку (пай), який ОСОБА_1 нотаріусу не надала. Тому, щодо вирішення питання оформлення спадщини на вказане майно, рекомендує звернутися до суду з відповідною заявою.

16.09.2024 року начальником Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин відділу №4 Головного Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надано відповідь № 2106/290-24 від 16.09.2024, з якої вбачається, що відповідно до запису № 387 від 19.12.1996 «Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області» на ім`я ОСОБА_4 зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №0147387 у розмірі 6,54 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель Асоціації селянських кооперативних господарств на території Головківської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Сертифікат власником отримано, про що свідчить підпис у Книзі.

Позивачем 31.10.2024 р. було подано оголошення до Олександрійської районної газети «Олександрійський тиждень» № 44 про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №0147387 від 19.12.1996 р., так як в процесі переоформлення землі був загублений.

Відповідно до довідки Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради від 25 червня 2024 року за №3342/104/16 зазначено, що ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На момент її смерті за вищевказаною адресою зареєстровані особи відсутні (а.с.30).

У судовому засіданні була оглянута спадкова справа № 342 ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . В якій міститься заява ОСОБА_1 від 07.10.1997 про прийняття спадщини після її матері - ОСОБА_3 (а.с.44).

Судом встановлено, що вказані невідповідності утворились через те, що при заповненні посвідки про шлюб, трудової книжки, сертифікату на право на земельну частку (пай), свідоцтва про смерть були допущені помилки, а також через відмінність російського та українського правопису в документах.

Згідно правил українського правопису прізвища не перекладаються, однак їх написання має максимально відбивати звучання прізвищ у мові-оригіналу. При цьому, російська літера «и» передається через «і», якщо стоїть в прізвищі на початку слова, а також після приголосних (за винятком шиплячих і літери «ц», а також за винятком, коли «и» знаходиться у префіксі або суфіксі прізвища).

Стосовно невідповідності зазначення на українській мові прізвища та імені у вищевказаних документах, суд зазначає, що на час їх видачі вся документація в державних закладах ОСОБА_17 велась російською мовою. Відомості у вказаних документах заповнювались відповідно до паспорта радянського зразка, проте в посвідці про шлюб №9 від 28.09.1940 було зазначено ім?я « ОСОБА_6 », а не « ОСОБА_18 » як зазначено в паспорті. В трудовій книжці зазначили відомості прізвище, ім?я та по-батькові мовою оригіналу « ОСОБА_3 ». А тому через відмінність російського та українського правопису в документах сертифікат на право на земельну частку (пай) зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 .

Враховуючи зазначене, суд вважає, що помилка у написанні імені особи за радянських часів зумовлена різними варіативними формами імені «Люба» і «Люда» та транслітерацією імені з російської на українську мову, а тому, суд доходить до висновку про те, що факт належності правовстановлюючих документів доведено.

Статтею 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01.01.2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01.01.2004 року.

Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови N 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української PCP (1963 р.), (далі - ЦК УPCP), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.

Спадкодавець - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а строк для прийняття спадщини завершився 04 грудня 1997 року, відповідно до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу УРСР.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української PCP спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, оскільки воно не змінено заповітом. Заповіту не було складено матір`ю позивача - ОСОБА_3 , відповідно спадкування здійснюється лише за законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно з ст. 529 Цивільного кодексу УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно, після смерті матері спадкоємцем її майна була лише позивач, як єдина дочка.

Стаття 548 Цивільного кодексу УРСР, передбачає, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу УРСР, діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Позивач заяву про прийняття спадщини нотаріусу в шестимісячний термін подала, про відмову від спадщини не заявляла, що свідчить про прийняття спадщини після смерті останньої, інших спадкоємців, які здійснили дії по прийняттю спадщини спадкодавця відсутні.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у таких справах є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

За змістом положень п. 17 розд.X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» за своєю правовою природою право на земельну частку (пай) є речовим правом вимагати виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, що за вартістю відповідає частці особи у сільськогосподарських угіддях, переданих у колективну власність відповідної юридичної особи.

За правилами Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Сертифікат на право на земельну частку (пай) за своєю суттю має не зовсім правовстановлююче, а більш правопосвідчуюче значення. Такий висновок випливає з позиції законодавця, закладеній у норми ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», згідно якої сертифікат на право на земельну частку (пай) є лише основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), і документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Зі змісту статті 319 ЦПК України випливає, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 1216-1218 1268 ЦК України, ст. ст. 524, 525, 526, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст. ст. 4, 5, 10, 19, 23, 30, 43, 175-177, 184 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документа - сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КР № 0147387, у розмірі 6,54 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності Асоціації селянських кооперативних господарств на території Головківської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, виданого 19 грудня 1996 року Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, на ім?я ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за законом після смерті її матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності Асоціації селянських кооперативних господарств на території Головківської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, у розмірі 6,54 в умовних кадастрових гектарах, що була посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КР № 0147387, виданого 19 грудня 1996 року Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24.04.2025 р.

Суддя С.Ю.ПЕТРЕНКО