Справа № 527/690/25
провадження 2/527/444/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі головуючої судді Фіцай О.Л., секретаря Москаленко В.І., за участю представника позивача Ковальчука О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Бізнес Позика», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Т.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и ла :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. від 23.12.2021, зареєстрований в реєстрі за № 23925, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 27268,46 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика».

Повзовні вимоги обгрунтовує тим, що стягнення за виконавчим написом відбувається на підставі кредитного договору № 242977-КС-001 від 07.03.2021 р. Даний договір укладався в простій письмовій формі. На момент винесення спірного виконавчого напису нотаріуса за даним договором заборгованість відсутня.

Крім того Відповідачем під час оформлення виконавчого напису не надано жодного належного та допустимого доказу того факту, що Позивачем були отримані грошові кошти, та існує безспірна заборгованість. Натомість з невідомих причин, без будь якого повідомлення Приватним нотаріусом Золотих О.О. вчиняється нотаріальна дія виконавчий напис, за яким підлягає безумовному стягненню з Позивача на користь Відповідача заборгованість в сумі 27 268,46 грн. Про факт наявності виконавчого напису Позивач дізнався лише в 2024 р. через застосунок «ДІЯ» з постанови державного виконавця, яку на адресу Позивача не надсилалось.

Виконавчий напис № 23925 від 23.12.2021 р., вчинений приватним нотаріусом Київського МНО Золотих О.О., вважає протиправним і визнанню таким, що не підлягає виконанню з моменту вчинення, оскільки його вчинено приватним нотаріусом з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису.

Позивач вважає, що дії відповідача, нотаріуса та приватного виконавця не відповідають вимогам законодавства України у зв`язку з чим виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, а грошові кошти, які були з нього стягнені підлягають поверненню.

З урахуванням позовних вимог позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 23925 від 23.12.2021 р., вчинений приватним нотаріусом Київського МНО Золотих О.О. щодо звернення стягнення заборгованості в розмірі 27 268,46 грн. з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА". Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 8 187,90 грн. безпідставно набутих за виконавчим написом № 23925 від 23.12.2021 р. та 1 318,79 грн. збитків, а всього 9 506,69 грн. Судові витрати, які складаються з 7 000 грн. витрат на надання правничої (правової) допомоги прошу покласти на Відповідача.

Ухвалою суду від 26.02.2025 відкрито спрощене провадження у справі.

Представник відповідача 04.03.2025 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останньої на користь Товариства з обмеженої відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором №242977-КС-001 від 07.03.2021 в розмірі 27268,46 грн.

Ухвалою суду від 20.03.2025 відмовлено у прийнятті зустрічного позову Товариства з обмеженої відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №242977-КС-001 від 07.03.2021 в розмірі 27268,46 грн. до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженої відповідальністю «Бізнес Позика», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Т.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач подав відзив, в якому зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №242977-КС-001 від 07.03.2021 про надання позичальнику кредиту в розмірі 12 000 грн.

Відповідач у відзиві заперечив проти стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 1318,79 гривень та просив відмовити в задоволенні позову саме в цій частині. Щодо інших позовних вимог не навів доводів їх необгрунованості та не надав доказів безпідставності позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився.

Треті особи у судове засідання не з`явилися.

Приватний виконавець Гуріна Т.В. подала заяву про розгляд справи без її участі, справу вирішити на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст.ст.15,16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який може захистити це право в один із способів , визначених ч.1ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

З копії виконавчого напису нотаріуса №23925 від 23.12.2021 року вбачається, що позивач є боржником за кредитним договором №242977-КС-001 від 07.03.2021 року, який укладено з Товариством з обмеженої відповідальністю «Бізнес Позика». Сума заборгованості за період з 07.03.2021 року по 26.11.2021 року становить 27268,46 гривен.

Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гуріною Т.В. 27.09.2022 прийнято виконавче провадження № 68553880 від 08.02.2022 р. з примусового виконання виконавчого напису від 23.12.2021, зареєстрований в реєстрі за № 23925.

08.07.2024 р. приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гуріною Т.В. винесено постанову про арешт коштів Позивача.

Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гуріної Т.В. від 17.02.2025 р. № 3223 у виконавчому провадженні № 68553880 стягнуто та перераховано кошти в розмірі 9 506,69 грн. з яких 8 187,90 грн. перераховано Відповідачу, як часткове погашення заборгованості за виконавчим докуентом а 1 318,79 грн. витрати виконавчого провадження та виплата основної винагороди приватного виконавця.

Стягнення коштів підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 15-19).

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Щодо виконавчого напису.

За змістом ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Так, відповідно до статті 87 Закону України « Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 для вчинення виконавчого напису подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Положеннями ст.87 Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до положень п.3.5 глави 16 цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Відповідно до п.1 даного Переліку для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з Інструкцією для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав та обов`язків учасників правовідносин , не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати своє право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу ) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на викладене та з врахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує до того часу, поки суд не встановить зворотного. Тобто оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Слід зазначити, що Перелік передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, водночас кредитний договір між Позивачем та Відповідачем нотаріально не посвідчувався.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у Постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не дотримався норм статті 88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та підпункту б)ч.2п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.99 року №1172 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис повинно бути визнано таким, що не підлягає виконанню.

Щодо позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" на користь ОСОБА_1 8 187,90 грн. безпідставно набутих за виконавчим написом № 23925 від 23.12.2021 р. та 1 318,79 грн. збитків, а всього 9 506,69 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе

за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно Постанови Верховного Суду від 12.11.20 року у справі № 200/3452/17 - справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

В даному випадку, правовою підставою набуття відповідачем коштів, стягнутих з позивача став спірний виконавчий напис нотаріуса, який виконанню не підлягає. Тому, правова підстава для отримання Відповідачем грошових коштів відпала, і вказані кошти підлягають поверненню відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України.

В той же час відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гуріної Т.В. від 17.02.2025 р. № 3223 у виконавчому провадженні № 68553880 з боржника ОСОБА_4 стягнуто та перераховано кошти в розмірі 9 506,69 грн., які розподілені таким чином:

500 грн витрати виконавчого провадження;

818,79 грн основна винагорода приватного виконавця,

8187,90 грн- перераховано на користь Товариства з обмеженої відповідальністю «Бізнес Позика» як часткове погашення заборгованості за виконавчим докуентом.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги частково в розмірі 8187,90 гривень

В іншій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки судом встановлено, що інші кошти, які стягувалися з відповідача зараховані в рахунок сплати витрат виконавчого провадження та в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця.

Щодо судових витрат.

Представником Позивача подано розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 гривень, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та яку Позивач просить стягнути з Відповідача.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з підготовкою позовної заяви, до суду надано договір про надання професійної правничої допомоги від 14 лютого 2025 року № 25/02-1, укладений між Адвокатом Ковальчуком О.М. та ОСОБА_1 (а. с. 20), акт наданих послуг за цим договором на загальну суму 7 000,00 грн (а. с. 21),

Представник Товариства з обмеженої відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» подав клопотання про зменшення розміру витрат , в якому заявив про свою незгоду із загальною сумою витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 в розмірі 7 000,00 грн. та просить суд зменшити її розмір до 2 000,00 грн.

Вирішуючи питання про розмір витрат на правничу допомогу суд зазначає.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних

з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані

ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим

та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути

на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, при визначенні та розподілі судових витрат у вигляді правничої допомоги необхідно враховувати їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру та співмірність зі складністю справи і пропорційність до ціни позову. Отже, сторона спору у договорі зі своїм адвокатом може визначати будь-яку ціну адвокатських послуг. Проте, суд, за результатами розгляду справи, здійснюючи розподіл судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний враховувати критерії, визначені законом. При вирішенні питання щодо відшкодування позивачці витрат на професійну правничу допомогу, суд, враховуючи складність справи та керуючись принципом розумності, дійшов висновку щодо стягнення 2 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, який на думку суду є співмірним зі складністю справи.

Щодо судового збору суд зазначає, що відповідно до ч.6. ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до ч. 3 статті 6 Закону України Про судовий збір за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Таким чином, при поданні цієї заяви мав бути сплачений судовий збір в розмірі 1937,92 грн. 0,8 (1211,20 грн + 1211,20 грн), який відповідно підлягає стягненню з Відповідача на користь держави, оскільки Позивачка звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, - суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженої відповідальністю «Бізнес Позика», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Т.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. від 23.12.2021, зареєстрований в реєстрі за № 23925, про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості в розмірі 27268,46 грн. на користь Товариства з обмеженої відповідальністю «Бізнес Позика», таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» грошові кошти в сумі 8187,90 грн (вісім тисяч сто вісімдесят сім гривень девяносто копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Товаристваз обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі)гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженоювідповідальністю ТОВ «Бізнес Позика» в дохід держави судовий збір в сумі 1937,92 грн. (одна тисяча девятсот тридцять сім гривень девяносто дві копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Сторони у справі

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Товариство з обмеженої відповідальністю «Бізнес Позика» (, бул. Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ, 01133)

Суддя О. Л. Фіцай