н/п 2/490/1844/2025 Справа № 490/857/25
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2025 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А. , при секретарі Вознюк Д.І., за участі позивачки та її представника адвокатки Долгової Л.В., відповідача,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері,-

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її користь, як непрацездатну матір. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є непрацюючою пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, має ряд захворювань. Її дохід складає лише пенсія, яка не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування, проживання. Відповідач є її сином, офіційно працює та може надавати їй допомогу, так як вона самостійно не може забезпечити всі необхідні витрати і коштів, необхідних для життєдіяльності, не вистачає. За таких обставин просить стягнути з відповідача на її користь аліментив розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду.

Ухвалою судді від 10 лютого 2025 року відкрито провадження по даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін .

15 квітня 2025 року до суду надійшла заява від відповідача про визнання позовних вимог.

Позивачка в минулому судовому засіданні підтримала позовні вимоги . Її представник у судовому засіданні нпідтримала позов з викладених підстав, просила про його задоволення.

Відповідач у судовому засіданні повністю визнав позовні вимоги. Суду пояснив, що визнає свій обов`язок допомогати матері, яка цього потребує , і може виконувати цей обов`язок. Він усвідомлює, що має на утриманні ще неповнолітню дитину, проте зазначив, що здатний за своїм матеріальним становищем утримувати і дитину, і матір.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи (ст.75 СК України).

Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій ст. 75 СК України.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006, згідно з ч. 2ст. 205 СКпри визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

З огляду на зазначене вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Відповідно дост. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц.

Із матеріалів справи встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 .

Позивачка має статус пенсіонера та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням від 03.12.2014 року, її чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Згідно довідки про доходи , виданої Центральним об1єднапним УПФУ м.Миколаєва, розмір пенсійного забезпечення позивачки станоить 2725 грн щомісячно.

Всі витрати на комунальні послуги оплачує за останні щонайменше півроку її син, відповідач по справі, про що свідчать відповідні квитанції .

Також установлено, що позивачка у зв`язку із віком - 69 років має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим несе додаткові витрати на лікування та придбання медичних препаратів, що підтверджується наданими позивачем доказами.

Отже, судом встановлено, що позивачка у зв`язку з пенсійним віком, неналежним станом здоров`я, відсутністю інших доходів, крім пенсії, потребує матеріальної допомоги.

Разом з тим матеріалами справи підтверджується, що відповідач займає посаду менеджера АТ КБ "ПРИВАТБАНК" , який за період з жовтня 2024 року по березень 2025 року отримав дохід у розмірі 372 280,08 грн, середній дохід становитть 63213,35 грн.

Відповідач сам надав до суду довідку про свої доходи, наполягаючи на тому, що він має змогу сплачувати аліменти і на утримання дитини, і на утримання матері.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум для зазначеної категорії осіб, який визначається з врахуванням віку та працездатності такої особи. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановлені рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Положеннями ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Позивачка обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на те, що вона є непрацездатною, проживає сама, отримує пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування, ліків і оплату комунальних послуг. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати її повнолітній син. На сьогоднішній день відповідач не допомагає їй матеріально, не забезпечує її всім необхідним для нормального проживання.

Враховуючи матеріали справи та пояснення сторні, суд встановив, що позивачка є пенсіонером, непрацездатною, за станом здоров`я потребує лікування, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач, який є її сином, має обов`язок надавати. Суд враховує, що розмір пенсійного забезпечення позивачки становить близько 3000 грн на місяць, при цьому у неї відсутні будь-які інші доходи чи члени сім`ї, які можуть йому надати матеріальну чи будь-яку іншу допомогу. При цьому суд враховує, що вдповідач визнав наявність у нього можливості, незважаючи на інші аліментні зобов`язання, сплачувати аліменти на утримання матері у розмірі 1/6 частки з усіх видів їх заробітку (доходу).

Беручи до уваги вказане вище, а також враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд вважає необхідним та достатнім стягувати з відповідача на користь матері ОСОБА_1 аліменти на її користь у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06 лютого 2025 року - довічно, у зв`язку з чим вказана позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви.

Враховуючи, що позивачка відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому останній необхідно стягнути відповідача в дохід держави в порядку ст. 141 ЦПК України, який складає 1 211,20 грн.

Керуючись ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) аліменти на утримання матері у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу (заробітку) , починаючи з 06 лютого 2025 року і довічно.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави 1211 грн 20 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2025 року.

Суддя О.А. Гуденко