БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/543/25
Провадження № 2/497/592/25
УХВАЛА

про розгляд заяви щодо організації відеоконференції

22.04.25 року Болградський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Кравцової А.В., секретар судового засідання Георгієва А.В., вивчивши за відсутністю сторін у приміщенні суду в м.Болград матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товаривства "Одесагаз" про визання протиправним та скасування рішення комісії,

ВСТАНОВИВ:

06.03.2025 року представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом, ухвалою суду від 10.03.2025р. було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 19.05.2025 року з повідомленням сторін.

16.04.2025р. до матеріалів справи електронною поштою надійшла заява гр.Сметанюка І.М. - представника за довіреностю відповідача АТ "Одесагаз" - про організацію його участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів заявника поза межами приміщення суду.

В цей же день - 16.04.2025р. - до матеріалів справи електронною поштою надійшла заява гр.Панфілова С.В. - ще одного представника за довіреностю відповідача АТ "Одесагаз" - також про організацію його участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів заявника поза межами приміщення суду.

Але, згідно цих заяв та доданих до них додатків не вбачається достатніх та належних доказів на підтвердження повноважень представників щодо представництва у суді відповідача АТ "Одесагаз" - що є юридичною особою, а тому заявникам, який позиціонують себе представниками відповідача, - необхідно надати суду належні докази їх права на представництво у суді юридичної особи - відповідача АТ"Одесагаз", виходячи з наступного.

Згідно ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Крім того, 29.12.2019р. набрав чинності ЗУ №390-IX, відповідно до якого юрисконсульти, інші працівники юридичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування отримали право представляти їх у суді, а у 2016 році українським парламентом в Конституції закріплено поступове введення "адвокатської монополії" (представництво у судах виключно адвокатами, за винятком малозначних справ): з 1 січня 2017 року - у Верховному Суді та касаційних судах (на той час - вищих спеціалізованих), у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року, у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року; представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами в судах усіх інстанцій мало здійснюватися з 1 січня 2020 року. Процесуальні кодекси, що набрали чинності у грудні 2017 року закріпили наступну схему процесуального представництва юридичної особи у судовій справі: самостійна участь у справі або самопредставництво - участь у судовому процесі через керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від імені юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення; або участь через представника - адвоката, уповноваженого на підставі довіреності чи ордеру, виданих на підставі договору про надання правової допомоги, за певними виключеннями.

А тому, з 29 грудня 2019 року судами, в ході отримання процесуальних документів та вирішення питань щодо допуску осіб до участі у справі враховується наступне: по-перше, крім керівника та члена виконавчого органу, право представляти юридичну особу у порядку самопредставництва отримали інші особи, які мають з такою юридичною особою трудові відносини (діють на підставі трудового договору (контракту); кодекси доповнено положеннями щодо самопредставництва органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, від імені яких діють їх керівники, інші уповноважені особи відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору. З наведеного вбачається, що зазначеним законом не скасовано норму щодо представництва юридичних осіб виключно адвокатами, а, відтак і про скасування адвокатської монополії мова не йде. Натомість, розширення можливостей для самопредставництва мало на меті вирішити назрілі проблеми щодо: надання бізнесу можливості захищати свої інтереси силами власного персоналу - юрисконсультів; позбавлення юрисконсультів потреби в отриманні адвокатського свідоцтва; та вирішення проблеми представництва органів державної влади та органів місцевого самоврядування в умовах нестачі бюджетів та відсутності чіткого механізму закупівлі саме адвокатських послуг. Аналіз практики Верховного Суду свідчить, що сама лише довіреність не може підтверджувати повноваження особи (навіть працівника, юрисконсульта) представляти інтереси юридичної особи чи державного органу в порядку самопредставництва. Так, наприклад ВС (КАС) в ухвалі від 12.02.2020 у справі №160/2199/19 вказав, що для визнання особи такою, що діє у порядку самопредставництва, необхідно, щоби у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень) без додаткового уповноваження (довіреності). А в ухвалі від 07.02.2020 у справі №17/495-08 ВС (КГС), залишаючи без руху касаційну скаргу вказав, що для підтвердження повноважень брати участь у справі в порядку самопредставництва працівник (юрисконсульт) має надати суду: докази того, що особа обіймає певну посаду (наказ, трудовий договір), а також докази, які дозволяють встановити обсяг повноважень вказаної посадової особи (статут, положення, трудовий договір (контракт). При цьому, у відповідному трудовому договорі (контракті) має міститись положення щодо повноважень юрисконсульта на представництва інтересів юридичної особи в суді. Відсутність відповідних положень у трудовому договорі (положенні/посадовій інструкції) є підставою для відмови у допуску до участі у справі. А, в ухвалі від 20.01.2020 у справі №910/3245/19, повертаючи касаційну скаргу юридичної особи, Верховний Суд (КГС) вказав, що надана копія трудового договору не містить положень щодо повноважень юрисконсульта на представництво інтересів відповідача в суді. В ухвалі від 21.01.2020 у справі №924/440/19 ВС (КАС) зазначив, що для підтвердження права працівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування діяти в порядку самопредставництва, такий працівник має надати суду: витяг з контракту, в якому визначено, що особа має повноваження представляти орган державної влади, орган місцевого самоврядування в суді в конкретній судовій справі без окремого доручення; або оригінал чи копію трудового договору (акту про призначення), або оригінал посвідчення та витяг з посадової інструкції, в якій визначено, що особа має повноваження представляти орган державної влади, орган місцевого самоврядування в суді без окремого доручення керівника; та окреме доручення (резолюція) керівника, в якому визначено повноваження особи представляти інтереси державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування в суді в конкретній судовій справі, якщо посадовою інструкцією або контрактом не передбачено право такої особи представляти інтереси без такого доручення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги клопотання заявників про надання їм можливості щодо їх участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням їх власних технічних засобів, - задоволенню не підлягають, натомість слід запропонувати їм надати суду належні докази на підтвердження їх права представляти у суді інтереси юридичної особи - АТ"Одесагаз".

Керуючись ст. ст.95,175 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання заявників: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про організацію відеоконференції для їх участі у судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням їх власних технічних засобів - у зв`язку з ненаданням суду належних доказів на підтвердження права представляти юридичну особу - відповідача у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Кравцова