Справа № 144/137/25
Провадження № 2/144/134/25
Р І Ш Е Н Н Я
"23" квітня 2025 р. с-ще Теплик
Теплицький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Магдяк Н.І.,
за участю секретаря Дудник С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Росоша» про дострокове розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати, -
в с т а н о в и в :
30.12.2016 СТОВ АФ «Росоша» зареєструвало право оренди земельної ділянки (№ запису про інше речове право 18433360).
З моменту укладення вказаного договору оренди землі і по даний час СТОВ «Росоша» користується земельною ділянкою позивача.
За період із 2023 по 2024 роки відповідач не проводив із позивачем розрахунків по орендних платежах за користування даною земельною ділянкою.
29.01.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
27.03.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання сторони не з`явилися.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи відсутності відповідача та його представника. Позовні вимоги визнає.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Оскільки у матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
30.09.2016 між ОСОБА_1 та СТОВ АФ «Росоша» в особі директора Голоти П.М. укладено договір оренди землі строком на 10 років.
30.12.2006 СТОВ АФ «Росоша» зареєструвало право оренди земельної ділянки (номер запису про інше речове право - 18433360), що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу 77558918.
У пункті 5 укладеного між сторонами Договору зафіксовано, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 114 134,60 грн.
Відповідно до п. 9 вищезазначеного договору оренди землі, орендна плата становить 4 565,38 на рік.
Пунктом 11 договору передбачено, внесення орендної плати до 31 грудня щорічно.
Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації, про що зазначено у п. 10 договору оренди земельної ділянки від 30.09.2016.
За змістом п. 13 договору розмір орендної плати переглядається сторонами раз на рік у разі зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, в інших випадках, передбачених законом або договором.
Договір є чинним після підписання сторонами та державної реєстрації (п. 43 договору).
Як стверджує позивач встановлена в договорі орендна плата за 2023 2024 роки їй не виплачувалася, в тому числі і на момент подання позовної заяви до суду. Відповідач по даний час безперешкодно використовує земельну ділянку, яка є власністю позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди землі від 30.09.2016, який за своєю правовою природою є договорами найму (оренди) земельної ділянки.
Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором оренди землі, передавши відповідачу земельну ділянку, яка є предметом договору, що кореспондують обов`язок орендаря виплачувати орендну плату за землю у строки та розмірах, встановлених договором.
Спір між сторонами у справі виник із приводу виплати орендної плати за період 2023 - 2024 роки за користування орендарем земельною ділянкою, що належать позивачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 810763.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України, ст. ст. 1, 3 Закону України «Про оренду землі» (надалі Закон) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Частиною 5 ст. 6 Закону передбачено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).
За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частини 1, 2 ст. 792 ЦК України).
Згідно зі ст. 2 Закону відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
У статті 13 Закону визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Положеннями ст. 21 Закону передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
За змістом ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст. 24, ч. 2 ст. 25 Закону орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, що узгоджується з принципом свободи договору, встановленим статтями 3, 6 та 627 ЦК України та обов`язковості договору встановленим ст. 626 ЦК України.
Відповідно до статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платник орендної плати - орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. При цьому розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 ПК України).
Як встановлено судом, відповідно до п. 9 договору оренди землі, розмір орендної плати становить фіксовану суму 4 565,38 грн., що є еквівалентом 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, погодженої сторонами на час укладення договору.
Нормативна грошова оцінка земель визначена сторонами договорів оренди є основою для визначення розміру щорічної орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки (коефіцієнтів індексації) є підставою для перегляду розміру орендної плати, незалежно від того, чи сторони договору оренди визначили безпосередньо в самому договорі таку підставу для перегляду розміру орендної плати (подібна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19).
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на встановлені обставини справи, суд погоджується зі здійсненим позивачем розрахунком, який проведено на умовах погоджених сторонами у договорі щодо розміру орендної плати, та стягує з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість за період 2023 - 2024 роки у сумі 7 977, 39, 3% річних в сумі 120,53 грн, пеня в сумі 1 113,48 гр з урахування індексу інфляції, що відповідає п. 10 договору та положенню статтей 21-22 Закону.
За відсутності будь-яких заперечень із боку відповідача щодо розміру заборгованості по орендних платежів, суд приймає розрахунок позивача як належний та вважає правильним.
Що стосується позовних вимог в частині дострокового розірвання договору оренди землі, суд зазначає наступне.
У пунктах 36-40 Договору визначено порядок зміни умов договору і припинення його дії.
Відповідно до п. 38 Договору, його дія припиняється за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Як встановлено судом, СТОВ АФ «Росоша» у порушення вимог ст. 526 ЦК України, не виконувало свої зобов`язання зі сплати орендних платежів за користування належною позивачу земельною ділянкою протягом 2023 2024 років.
Докази виплати коштів та/або видачі сільгосппродукції (робіт, послуг) за користування землею у матеріалах справі відсутні.
За положеннями ст. 24 Закону орендодавець має право, крім іншого, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
За змістом частин 3 4 ст. 31 Закону договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Частиною 1 ст. 32 Закону передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Отже, згідно з указаними вимогами Закону, основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою (порушення договору оренди земельної ділянки) може бути підставою для його розірвання.
У пункті «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Разом із тим, згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено також у постанові Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 542/51/22.
Як убачається з матеріалів справи, свій обов`язок по виплаті орендної плати позивачу СТОВ АФ «Росоша» не виконало за період 2023 2024 роки, що свідчить про систематичну несплату орендної плати. При цьому суд ураховує, що орендна плата не була виплачена позивачу навіть після пред`явлення позову до суду.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено обов`язок зі сплати орендної плати ОСОБА_1 , що має ознаки систематичності та тягне як наслідок розірвання договору оренди земельної ділянки. Відтак суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про дострокове розірвання договору оренди землі з підстав, передбачених п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом.
Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.
За змістом частин 1 та 2 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд, керуючись ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та у зв`язку з визнанням позову до початку розгляду справи по суті вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при зверненні до суду.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Таким чином адвокатом Клінчиковим С.О. підтверджено належними доказами понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»)
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 78, 81, 95, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 206, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з державного бюджету судовий збір у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, сплачений відповідно до квитанції № 69 від 24.01.2025, оригінал якої зберігається у матеріалах цивільної справи № 144/137/25 у Теплицькому районному суді Вінницької області.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Росоша», адреса: вул. Перемоги, 1, с. Росоша, Гайсинського району, Вінницької області, .

Суддя