Справа № 182/3020/24
Провадження № 2/0182/2254/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.04.2025 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа АТ СК «ПЗУ Україна», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа АТ СК «ПЗУ Україна», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить автомобіль «Міцубісі Аутлендер», д.н.з. НОМЕР_1 , 04.03.2024 року, приблизно об 11-30 годині, він керував належним йому автомобілем та рухався по вул.Героїв Чорнобиля в напрямку вул.Світла в м.Нікополі. В той же час відповідачка по справі ОСОБА_2 керувала автомобілем «Джип Компас», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись у м.Нікополі біля будинку 100-а, при виїзді з прилеглої території автовокзалу по вул.Електрометалургів, 37 в м.Нікополі, не надала переваги в русі його автомобілю, втративши контроль над керуванням транспортним засобом, скоїла зіткнення з його автомобілем. Також, вона здійснила зіткнення з автомобілем «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який стояв на забороняючий сигнал світлофора по вул.Г.Чорнобиля в м.Нікополі в напрямку вул.Електрометалургів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, його автомобіль зазнав механічних ушкоджень. Постановою Нікопольського міськрайонного суду від 16.05.2024 року по справі № 182/1607/24 ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп. на користь держави. Вказана постанова набула чинності 27.05.2024 року. Згідно висновку судового експерта - автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збутку КТЗ № 9781/2 від 08 квітня 2024 року, вартість матеріального збутку, нанесеного позивачу як власнику автомобіля «Міцубісі Аутлендер», д.н.з. НОМЕР_1 VIN НОМЕР_4 , становить 257 638 грн. 91 коп. Оскільки автомобіль відповідачки зареєстрований у Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «ПЗУ Україна», він звернуся з заявою про настання страхового випадку та необхідності сплати страхового відшкодування. Згідно повідомлення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» № 39010/ПВ-31 від 19.03.2024 року, страховиком було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 147 277 грн. 73 коп. На момент звернення до суду із цим позовом страхове відшкодування в зазначеному розмірі ним було отримано. Однак, отримане ним страхове відшкодування не покриває повністю матеріальних збитків, які він зазнав внаслідок ДТП. Згідно наряду-замовлення № НД065869 від 21.05.2024 року, повна вартість спричиненої матеріальної шкоди становить 261 406 грн. 62 коп. та для відшкодування залишку суми матеріального збитку, який він отримав внаслідок ДТП, винною у вчиненні якого визнана ОСОБА_2 , він звернувся до відповідачки. Проте, вона повідомила, що сплатити залишок суми матеріального збитку в сумі 114 128 грн. 89 коп. у неї немає можливості, а тому вона його сплачувати відмовляється. Таким чином, позивач вважає, що ним вичерпані усі можливості досудового врегулювання спору, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Тому, просить суд стягнути з відповідачки на його користь залишок матеріальних збитків, згідно висновку експерта-автотоварознавця від 08.04.2024 року, в розмірі 114 128 грн. 89 коп.; оплату послуг експерта, згідно платіжної інструкції, в сумі 7 300 грн. 00 коп.; оплату послуг з транспортування автомобіля з м.Нікополя до СТО в м.Дніпрі в сумі 7 500 грн. 00 коп., згідно акту № 32 прийому-передачі виконаних робіт від 11.03.2024 року, та квитанції до прибуткового касового ордера № 32 від 11.03.2024 року. Окрім цього, позивач вказує, що, у зв`язку з відмовою відповідачки вчинити виплату в добровільному порядку, він був вимушений звернутись за правничою допомогою до адвоката для складання позову та ним була сплачена сума в розмірі 8 000 грн. 00 коп., яку також просить стягнути. Також, протиправними діями ОСОБА_2 йому була спричинена й моральна шкода, яка полягає в тому що він є літньою людиною та, в результаті ДТП, його автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Для купівлі цього автомобіля він тривалий час накопичував гроші. Під час ДТП він знаходився за кермом автомобіля та при зіткненні він відчув нервовий стрес та фізичний біль від удару, який спричинив транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 . Він не звертався до медичних закладів з цього приводу, але ще довгий час відчував страх перед керуванням, не міг спати ночами, переживаючи щоразу момент зіткнення. Він та його родина втратила нормальний режим існування, був порушений нормальний уклад його життя. Він був змушений додавати зусиль для вирішення питань щодо транспортування транспортного засобу до СТО, вилучення з сімейного бюджету засобів, необхідних для ремонту автомобіля. Сама відповідачка ОСОБА_2 ніяким чином не намагається відшкодувати завдану йому її протиправними діями матеріальну та моральну шкоду. В результаті протиправних дій ОСОБА_2 він був змушений повністю змінювати звичний для нього життєвий уклад, додавати величезних додаткових зусиль для влаштування свого життя та життя його родини. Таким чином, розмір моральної шкоди, яку він зазнав внаслідок ДТП, оцінює в 50 000 грн. 00 коп., яку й просить стягнути з відповідачки на свою користь.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2024 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.31-32).

Відповідач, про розгляд справи була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.42). Своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, скористалась та від її представника адвоката Авраменка А.В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне.

Так, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 матеріальні збитки, які складаються з: залишку матеріальних збитків, згідно висновку експерта - автотоварознавця від 08.04.2024 року в розмірі 114 128,89 грн.; оплата послуг експерта в розмірі 7 300,00 грн.; оплата послуг з транспортування автомобіля з м.Нікополя до СТО в м.Дніпрі в розмірі 7 500,00 грн. Загальна сума, яку позивач просить стягнути з відповідача, становить 128 928,89 грн. При цьому, представник відповідача просить суд звернути увагу на ту обставину, що позивач, посилаючись на висновок судового експерта, зазначає невірний розмір матеріальних збитків 114 128,89 грн. Так, Приватним Акціонерним Товариством Страховою Компанією «ПЗУ УКРАЇНА» було сплачено позивачу суму в розмірі 147 277,73 грн. Згідно наданого позивачем висновку, вартість матеріального збитку становить 257 638,91 грн. Таким чином, залишок матеріального збитку становить: 257 638,91 грн. 147 277,73 грн. = 110 361,18 грн. Окрім цього, вказує, що ремонтна калькуляція № 39010 від 14.03.2024 року була складена третьою особою із врахуванням цін станом на 19.02.2024 року, висновок судового експерта складено 08 квітня 2024 року. Поряд з цим, долучені до позовної заяви позивачем Наряди - замовлення № НД065869 складені значно пізніше - 21.05.2024 року без зазначення періоду врахування цін. З наданих позивачем двох сторінок висновку № 9781/2 від 08 квітня 2024 року не можливо встановити, які нормативні акти та методики використовував експерт в процесі оцінки вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля. Окрім цього, в позовній заяві позивач, посилаючись на душевні страждання/хвилювання, просить суд стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто, при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому, кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. На обґрунтування заподіяної позивачу шкоди, останній посилається на те, що при зіткненні відчув нервовий стрес та фізичний біль від удару, який спричинив транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 . Хоча, не звертався до медичних закладів з цього приводу, але ще довгий час відчував страх перед керуванням, не міг спати ночами, переживаючи щоразу момент зіткнення. Він та його родина втратили нормальний режим існування, був порушений нормальний уклад життя. Був змушений додавати зусиль для вирішення питань щодо транспортування транспортного засобу до СТО, вилучення із сімейного бюджету засобів, необхідних для ремонту автомобіля. Звертався до чисельних знайомих та приятелів для отримання в борг грошей для здійснення ремонту транспортного засобу…». При цьому, представник відповідача просить суд звернути увагу на те, що позивач на посилання вищезазначених обставин не надає жодних належних та допустимих доказів на підтвердженнях своїх слів, зокрема, квитанцій/чеків на придбання снодійних та знеболювальних медичних препаратів, оскільки останній посилається на фізичний біль та душевні хвилювання. Окрім того, позивач зазначає, що для ремонту автомобіля витрачав кошти із сімейного бюджету і поряд з цим зазначає, що звертався до чисельних знайомих та приятелів для отримання в борг грошей, що також не підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, позивач ніяким чином не обґрунтував розмірі моральної шкоди, який просить стягнути з ОСОБА_2 , тому представник відповідача вважає, що даний розмір моральної шкоди не є справедливим та співмірним, а стягнення такого розміру моральної шкоди призведе до безпідставного збагачення позивача, що не узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). Таким чином, враховуючи вищевикладене, представник відповідача позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити повністю (а.с.45-51).

Третя особа АТ СК «ПЗУ Україна», про розгляд справи була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.43), однак, своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, не скористалась, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду від них не надходили.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч.2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як встановлено судом, 04.03.2024 року, приблизно об 11-30 годині, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Джип Компас», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись у м.Нікополі біля будинку 100-а, при виїзді з прилеглої території автовокзалу по вул.Електрометалургів, 37 в м.Нікополі, не надала переваги в русі автомобілю «Міцубісі Аутлендер», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул.Героїв Чорнобиля в напрямку вул.Світла в м.Нікополі, втративши контроль над керуванням транспортним засобом, скоїла зіткнення з автомобілем, який належить позивачу. Постановою Нікопольського міськрайонного суду від 16.05.2024 року по справі № 182/1607/24 ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп. на користь держави (а.с.17).

Дана постанова набрала законної сили і, в силу приписів ч.6 ст.82 ЦПК України, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль позивача отримав механічні пошкодження та, згідно з висновком судового експерта - автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 9781/2 від 08 квітня 2024 року, вартість матеріального збитку, нанесеного позивачу як власнику автомобіля «Міцубісі Аутлендер», д.н.з. НОМЕР_1 VIN НОМЕР_4 , становить 257 638 грн. 91 коп. (а.с.11-12).

Оскільки автомобіль відповідачки зареєстрований у Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «ПЗУ Україна», позивач звернуся з заявою про настання страхового випадку та необхідності сплати страхового відшкодування та, згідно повідомлення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» № 39010/ПВ-31 від 19.03.2024 року, страховиком було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 147 277 грн. 73 коп. Тобто, матеріали справи містять докази та підтверджують той факт, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в повному обсязі виконала свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі і виплатила страхове відшкодування на користь позивача у розмірі 147 277 грн. 73 коп. (а.с.9). Тобто, з урахуванням висновку судового експерта - автотоварознавця та довідки про виплату страхового відшкодування, залишок, який не покрив витрати позивача, становить 110 361 грн. 18 коп. При цьому, стороною позивача в позовній заяві зазначено щодо стягнення матеріальних збитків в розмірі 114 128 грн. 89 коп., які не відповідають розрахунку щодо нарахованого збитку та сплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ст.55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Частиною 3 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У ч.1, 2 ст.1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, регулював Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Велика Палата Верховного Суду в Постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20)зробила висновок, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що, згідно із Законом № 1961-IV, у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що, у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Отже, керуючись вищенаведеними положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик правомірно виплатив позивачу як власнику автомобіля суму в розмірі 147 277 грн. 73 коп., що стороною позивача не заперечується.

Згідно зі ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 1961-ІV), шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

За змістом статті 30 Закону № 1961-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Зокрема, відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Виходячи з аналізу зазначених вище норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (висновком) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

На підтвердження завданого збитку позивач надав суду висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Міцубісі Аутлендер», д.н.з. НОМЕР_1 VIN НОМЕР_4 , становить 257 638 грн. 91 коп.

Тому, враховуючи вищевикладене, а також той факт, що позивачу було виплачена страхове відшкодування в розмірі 147 277 грн. 73 коп., суддя вважає, що залишок витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу в розмірі 110 361 грн. 18 коп. підлягає стягненню з винної особи, в даному випадку, - з відповідачки по справі, виходячи з наступного розрахунку: 257 638 грн. 91 коп. (загальна вартість матеріального збитку) 147 277 грн. 73 коп. (виплата страхового відшкодування) = 110 361 грн. 18 коп.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази,які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність бо відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

З огляду на викладене, позовної вимоги про стягнення матеріальних збитків, як різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, підлягає частковому задоволенню - в частині стягнення з відповідачки на користь позивача шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 110 361 грн. 18 коп.

Що стосується заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені.

Оскільки належний позивачу автомобіль зазнав значних пошкоджень саме з вини відповідача, внаслідок чого позивач був змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, вчинення дій щодо ремонту транспортного засобу, а відповідачка після ДТП не вчинила жодних дій для відшкодування завданої нею шкоди в добровільному порядку, відтак, душевні страждання позивача тривали значний час і позивач має право на відшкодування завданої моральної шкоди.

Справедливість, добросовісність та розумність, згідно п.6 ст.3 ЦК України, є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, той факт, що внаслідок ДТП, в якому винна відповідачка, був пошкодження транспортний засіб позивача, суд дійшов висновку, що на його користь слід присудити 10 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. При цьому, суддя вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 50 000 грн. 00 коп. є завищеним та явно не відповідає ступеню моральних страждань потерпілого.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приймає до уваги наступне.

Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, при подачі позову до суду, був звільнений від сплати судового збору, тому, враховуючи той факт, що його позовні вимоги задоволені, це дає підстави для стягнення судового збору з відповідачки на користь держави.

При цьому, стороною позивача, як на підставу понесення судових витрат, було долучено платіжну інструкцію за складений висновок судового експерта на суму 7 300 грн. 00 коп., яка, в свою чергу, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Проте, окрім вищевказаної суми, стороною позивача заявлена вимога щодо стягнення витрат на перевезення авто з м.Нікополя до м.Дніпро в розмірі 7 500 грн. 00 коп., однак, дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки не є вимогою, в розумінні судових витрат.

Окрім цього, стороною позивача заявлена вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8 000 грн. 00 коп.

Відповідно до частин 1, 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1, 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача до позовної заяви, як на підставу стягнення витрат на правову допомогу, було долучено довідку, видану адвокатом Чуприною Т.Ю., згідно якої сума витрат на правову допомогу складає 8 000 грн. 00 коп. (а.с.18). Проте, до вищевказаної довідки належних доказів щодо понесення витрат на правову допомогу долучено не було, зокрема, документи, які б свідчили б про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.) та інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, позивачем до суду надано не було.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні цієї вимоги слід відмовити, у зв`язку з недоведеністю.

При цьому, суд враховує ту обставину, що позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору, а тому, у відповідності до ст.141 ЦПК України, сума судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідачки на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-83, 141, 265 ЦПК України, суддя

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа АТ СК «ПЗУ Україна», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду в розмірі 110 361 грн. 18 коп., 7 300 грн. 00 коп. - висновок судового експерта та моральна шкода в розмірі 10 000 грн. 00 коп., а всього - 127 661 (сто двадцять сім тисяч шістсот шістдесят одна грн.) 18 коп.

В іншій частині задоволення позову - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал