Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення 3% річних та інфляційних витрат від суми простроченого грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява ОСОБА_1 , про розстрочку виконання рішення суду, в якій просить розстрочити виконання постанови Миколаївського апеляційного суду від 11.02.2025 року у справі №760/11282/24 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення 3% річних та інфляційних витрат від суми простроченого грошового зобов`язання.

В обґрунтування заяви, посилається на те, що він як боржник, зважаючи на великий розмір заборгованості, не в змозі одразу виконати рішення суду оскільки в нього відсутнє на правах власності будь-яке нерухоме майно, продаж якого можна було б використати в якості погашення суми грошового стягнення за рішенням суду у розмірі 175657,93 грн.; на його забезпеченні знаходяться: неповнолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , 90- річний батько ОСОБА_3 , який є довічним інвалідом 2-ої групи, що підтверджується пенсійним посвідченям серії НОМЕР_2 , дружина ОСОБА_4 , яка з моменту настання пандемії короновірусу з 2020 року втратила роботу та й досі є безробітньою, що підтверджується довідкою про доходи від 27.03.2025 року.

Також заявник вказує, що з 01.08.2022 року відкрив власну справу, а його дохід за 2024 рік складає 462312,28 грн., що з урахуванням податків свідчить про щомісячний дохід у розмірі 36599,72 грн., і це безвитрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності та без врахування витрат на піднайом житла та утримання неповнолітньої доньки та непрацездатного батька - інваліда.

Заявник просить розстрочити виконання рішення суду на 10 місяців із щомісячною виплатою рівними частинами у розмірі 17565, 79 грн.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.04.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддюСаламатіна О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 03.04.2025 року було прийнято вищезазначену заяву до розгляду. Судове засідання призначено на 22.04.2025 року.

17.04.2025 року до суду надійшли заперечення АТ «Сенс Банк» на заяву про розстрочку виконання рішення суду.

В запереченнях представник АТ «Сенс Банк» зазначає, що заявникаом не зазначено та не надано суду належних і допустимих доказів, які підтверджують наявність виняткових обставин, що утруднюють виконання вищезазначеного рішення суду.

Крім того, доказом своїх намірів добровільно виконувати рішення суду могло бути те, що відповідач вже міг частково сплатити кошти після винесення рішення. Доводи, наведені в заяві, не свідчать про те, що після ухвалення судового заявник вживав всіх можливих заходів для його виконання. Відсутність доходів у дружини не можна віднести до такої виняткової обставини, оскільки незрозуміло чому дружина протягом 5 років є безробітньою. Що стосується утримання батька, то такий для свого утримання отримує пенсію, а доказів того, що батько заявника знаходиться на утриманні заявника суду не надано. При укладенні кредитного договору на умовах, зазначених в ньому, відповідач ОСОБА_1 повинен був враховувати розмір своєї заробітної плати чи інших доходів та усвідомлювати, що на час дії кредитного договору він несе зобов`язання щодо утримання малолітніх дітей та дружини.

Незадовільний майновий стан в розумінні ст. 373 ЦПК України, не є підставою для розстрочки виконання рішення суду та встановлення запропонованого ними порядку його виконання. Також представник АТ «Сенс Банк» зазначає, що слід врахувати тривалість невиконання рішення Третейського суду від 25.11.2014 року та взагалі здійснення проплат на погашення боргу за кредитним договором, що ставить під сумнів твердження ОСОБА_1 про його готовність виконувати рішення після задоволення заяви. Вже протягом більше 10 років ОСОБА_1 не здійснює жодних проплат на виконання умов кредитного договору.

Також заявником не доведено, що в разі розстрочки виконання рішення він зможе добровільно виконати судове рішення в зазначений ним в заяві період. Посилання в заяві на неповнолітню дитину, батька похилого віку, безробітню дружину є безпідставним, оскільки у заявника наявні не лише Конституційні права, а й обов`язки, в тому числі і обов`язок виконати судове рішення, забезпечити своїм неповнолітнім дітям достойний рівень життя, при цьому не порушуючи права інших осіб. Такі висновки зроблені у Постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року по справі № 2-1230/11.

Враховуючи вищенаведене, представник АТ «Сенс Банк» просить суд відмовити у задоволенні заяви про розстрочення рішення суду.

Учасники справи в судове засідання 22.04.2025 року не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Приписами ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути заяву без участі учасників справи, так як про дату, час і місце розгляду заяви їх було повідомлено належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.11.2024 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення 3% річних та інфляційних витрат від суми простроченого грошового зобов`язання було відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11.02.2025 року було задоволено апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» та скасовано рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.11.2024 року, ухвалено нове судове рішення, яким позов АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» 17767,23 грн. 3% річних та 151229,01 грн. інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання щодо повернення заборгованості за договором кредиту від 06.05.2008 року, а також 6661,60 грн. судового збору.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Перелік обставин, що можуть бути підставою для відстрочки або розстрочки виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, не є вичерпним.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз`яснив, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Тобто, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, його виконання може бути розстрочено на певних умовах або відстрочено. При вирішенні питання про розстрочку або відстрочку виконання рішення повинні бути враховані інтереси стягувача та оцінені повідомлені боржником обставини, на які він вказує, як на підставу розстрочки або відстрочки виконання рішення та які повинні бути суттєвими, в залежності від чого встановлюється можливість задоволення такої заяви. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення суду лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Зазначена норма кореспондується із приписами статті 33 Закону України «Про виконавче провадження». Так, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Заявник просить розстрочити виконання рішення посилаючись на те, що стягнення через виконавчу службу одразу всієї суми заборгованості у розмірі 175657,93 грн. фактично паралізує його роботу, як підприємця, він не зможе розраховуватись із постачальниками, сплачувати податки та утримувати свою сім`ю. А враховуючи, той факт, що в нього немає нерухомого майна, у тому числі яке було б у спільній власності та продажем якого можна було б погасити заборгованість. Також заявник вказує, що на його забезпеченні знаходяться: неповнолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , 90- річний батько ОСОБА_3 , який є довічним інвалідом 2-ої групи, що підтверджується пенсійним посвідченям серії НОМЕР_2 , дружина ОСОБА_4 , яка з моменту настання пандемії короновірусу з 2020 року втратила роботу та й досі є безробітньою, що підтверджується довідкою про доходи від 27.03.2025 року.

При цьому, як вбачається з наданих заявником документів, сума доходу ОСОБА_1 за 2024 рік складає 462312,28 грн.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04), яке набуло статусу остаточного, зазначено, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування. Розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Суд, враховуючи наведене вище вважає, що обставини наведені заявником, об`єктивно утруднюють виконання постанови Миколаївського апеляційного суду від 11.02.2025 року у справі №760/11282/24, а виконання вказаного судового рішення може бути розстрочено на умовах про які просить заявник, що забезпечить повне виконання рішення суду та не буде порушувати інтереси стягувача, оскільки останнім, крім іншого, не доведено, що в такому випадку розмір стягнення з доходів боржника буде меншим ніж встановлений в статті 70 Закону України "Про виконавче провадження".

Керуючись ст. 260, 261, 435 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про розстрочку виконання рішення суду, задовольнити повністю.

Розстрочити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) виконання постанови Миколаївського апеляційного суду від 11.02.2025 року по справі №760/11282/24, якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» 17767,23 грн. 3% річних та 151229,01 грн. інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання щодо повернення заборгованості за договором кредиту від 06.05.2008 року, а також 6661,60 грн. судового збору, терміном на 10 (десять) місяців з дня набрання законної сили цієї ухвали суду, шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 17565 (сімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 79 коп.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки передбачені статею 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя О.В. Саламатін