ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 690/722/24
Провадження № 22-ц/821/709/25
категорія 304090200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря: Гладиш О.Ю.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 14 лютого 2025 року (ухваленого під головуванням судді Здоровила В.А. в приміщенні Ватутінського міського суду Черкаської області) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

04 листопада 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 16.04.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір №047, який підписано електронним підписом позичальника, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 300, 00 грн. із зобов`язанням повернути його зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі, за договором №047.

Згідно з договором відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр», у тому числі, за договором №047, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №047.

Позивач вказує, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, його заборгованість станом на день формування позовної заяви становить 59 499, 52 грн, яка складається з: 3 300, 00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням; 56 199, 52 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення наявної заборгованості ні на рахунок позивача, ні на рахунук попереднього кредитора, в зв`язку з чим має непогашену заборгованість за договором.

На підставі наведеного, позивач, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 047 від 16.04.2021 у розмірі 40 769, 38 грн, понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028, 00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000, 00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 14 лютого 2025 року позов - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором № 047 від 16 квітня 2021 року у розмірі 40 769,38 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» судовий збір в розмірі 3 028,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи умови договору та те, що відповідач свої зобов`язання за ним належним чином не виконав, не повернув отримані кредитні кошти та не сплатив відсотки за користування ними, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №047 від 16.04.2021 у розмірі 40 769, 38 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3 300, 00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 37 469, 38 грн.

Вирішуючи питання щодо витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи зміст поданих документів на підтвердження понесених позивачем судових витрат за надання правової допомоги, відсутність клопотання іншої сторони про їх зменшення, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000, 00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

05 березня 2025 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подано апеляційну скаргу, в якій він, вважаючи оскаржуване рішення ухваленим при неправильному застосуванні норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 14 лютого 2025 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору та перерахування коштів на рахунок відповідача, а наявний в матеріалах справи лист ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 11.09.2024 про перерахування коштів, не містить відомостей про отримувача коштів, що є неналежним доказом перерахування коштів відповідачу.

Тобто, позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу було видано суму грошових коштів на умовах кредитного договору №047 від 16.04.2021 на суму, заявлену в позовній заяві.

Крім того, ухвалою суду про витребування доказів було витребувано ряд доказів, проте, ухвала не була виконана, а судом прийнято рішення про задоволення позовних вимог без належного встановлення обставин справи.

Посилається на те, що кредитний договір ним не укладався, вказаний договір не містить його підпису, а позивачем не доведено підписання кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Крім того, позивачем не доведено, що відповідач був ознайомлений саме з наданими позивачем та долученими до позову в обгрунтування заявлених позовних вимог Умовами і правилами обслуговування кредиту, а також відсутні докази, що сторонами узгоджено суму кредиту, розмір процентної ставки, строк повернення кредиту та порядок повернення, у тому числі розмір щомісячного платежу.

Також зазначає, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» не повідомило про відступлення прав вимоги за кредитним договором, як передбачено умовами договору.

Вказує на порушення процедури відступлення права вимоги за кредитним договором, тому ТОВ «Коллект Центр» є неналежним позивачем у справі.

Вважає, що сума заборгованості за відсотками у понад 10 разів перевищує тіло кредиту, що не відповідає вимогам розумності, співмірності і пропорційності.

Також ОСОБА_1 не погоджується із рішенням суду в частині вирішення клопотання про застосування строків позовної давності та вважає, що є всі підстави для застосування позовної давності до вимог позивача та відмови у позові .

Вказує на те, що з розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем безпідставно, в односторонньому порядку, було збільшено розмір на момент укладення договору річної відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Щодо витрат на правничу допомогу зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження сплати представнику грошових коштів у розмірі 13 000,00 грн та не надано доказів, що позовна заява була підготовлена АО «Лігал Ассістанс», так як позов був підписаний директором ТОВ «Коллект Центр», а не адвокатом.

Вважає, що позивачем не доведено реальність надання йому правничої допомоги.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 28 березня 2025 року, ТОВ «Коллект Центр», вважаючи апеляційну скаргу безпідставною та невмотивованою, а рішення суду законним і обгрунтованим, просило залишити рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 14 лютого 2025 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.04.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір № 047 (а.с.7-9).

Відповідно до п. 1.1 договору товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається в заяві-анкеті та складає 3 300, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору, його додатків та правил.

Відповідно до п. 1.9 договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік.

Згідно п. 1.4 договору проценти за користування кредитом розраховуються відповідно до суми кредиту за кожний день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту в наступному розмірі:

а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;

б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 а;

в) починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п. 1.4 б;

г) починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,6% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1,4 в.

д) тип процентної ставки фіксована.

На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3 300, 00 грн, що стверджується листом ТОВ ФК «Вей фор пей» від 11.09.2024, згідно якого на підставі укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ ФК «Вей фор пей» 16.04.2021 здійснено переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику НОМЕР_1 у розмірі 3 300, 00 грн. (а.с.15а).

Відповідно до п. 1.5, 1.6 договору у разі підписання електронного договору, договір буде вважатися укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства. Датою прийняття та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових, а саме: цього договору, самої заяви-анкети, правил, паспорту кредиту, повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети.

Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та вимог Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.

Відповідно до п. 4.3 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.

Відповідно до п. 4.4 договору, підписуючи цей договір із застосуванням процедури підпису, зазначеної у п. 4.3 цього договору, сторони усвідомлюють та підтверджують, що відповідно до ст. 639 та ст. 1055 ЦК України цей договір укладений сторонами у письмовій формі з дотриманням всіх вимог діючого законодавства України щодо процедури укладення та підписання договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем.

Згідно умов договору позивальник несе певну відповідальність, а саме п.3.3 договору передбачено, що у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення/оплати суми кредиту та процентів за користування ним, товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1% від неповернутої частини суми кредиту та процентів за користування ним за кожний день прострочення повернення (перевищення строку повернення) заборгованості з урахуванням наступних обмежень:

3.3.1 у разі, якщо сума, одержана за договором, не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення договору сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання його зобов`язань, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної позичальником за договором;

3.3.2 у разі, якщо сума, одержана за договором, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової стави НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальником на підставі договору не може перевищувати половини суми, одержаної позичальником за цим договором.

Відповідно до п. 3.8 договору сторони дійшли згоди, що строки позовної давності щодо стягнення неустойки закінчуються разом зі строками позовної давності за основним зобов`язанням з урахуванням умов п. 4.10 цього договору.

Згідно п. 4.12 договору, підписуючи цей договір, сторони підтверджують свою домовленість та згоду на встановлення договірної позовної давності по всім своїм взаємовідносинам за цим договором строком у 10 років. Підписуючи цей договір, сторони підтверджують, що цей договір є договором про збільшення позовної давності та укладений у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 1-12 (а.с.20-22), відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №047.

Згідно з договором відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с.26-29), ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр», у тому числі за договором №047, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 .

Станом на 30.11.2021 (дата, що передувала відступленню права вимоги від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Вердикт Капітал») загальна заборгованість відповідача за договором № 047 від 16.04.2021 становила 54 842, 89 грн, з яких заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 3 300, 00 грн., заборгованість за процентами 51 542, 89 грн, що стверджується розрахунком.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 25 076, 56 грн., в тому числі 3 300, 00 грн сума заборгованості за кредитом, 21 776, 56 грн сума заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, що стверджується витягом з реєстру (а.с.25).

Відповідно до умов договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача щодо сплати процентів за користування кредитними коштами не в повному обсязі, зазначене не протирічить нормам діючого законодавства та відповідає змісту ст.514 ЦК України.

ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом лише в частині нарахованих процентів за період по 30.11.2021, а саме у розмірі 25 076, 56 грн., що стверджується розрахунком (а.с.16-17, 18).

Право вимоги за нарахованими процентами за користування кредитом у розмірі 29 766, 33 грн не перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал», що стверджується розрахунком заборгованості за договором.

Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги, що укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №047 від 16.04.2021 у розмірі 59 499, 52 грн, яка складається з 3 300, 00 грн сума заборгованості за кредитом, 21 776, 56 грн заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом станом на 30.11.2021, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал», 34 422, 96 грн сума заборгованості за нарахованими, відповідно до умов договору, процентами за користування кредитом за період з 01.12.2021 по 15.04.2022.

Внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, його заборгованість становить 59 499, 52 грн, яка складається з: 3 300, 00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 56 199, 52 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №047 від 16.04.2021 у розмірі 40 769, 38 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3 300, 00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 37 469, 38 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору по суті заявлених позовних вимог відповідає нормам матеріального і процесуального права, в частині вирішення питання витрат на правничу допомогу відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.

Відповідно до ст.ст.509-510, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.525, 625 ЦК України).

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 16.04.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 047 «Стандартний», у формі електронного документу, який було підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) номер пароля F9 (а.с. 7-9).

Разом з договором про надання фінансових послуг № 047 «Стандартний» від 16.04.2021 відповідачем було підписано шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором F9, паспорт споживчого кредиту та Додаток № 1 ( графік платежів).

З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Отже, із наведеного слідує, що відповідач уклав із ТОВ «Служба миттєвого кредитування» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором F9), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Також колегія суддів зазначає, що умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем у судовому порядку не оспорювались.

Доводи апеляційної скарги, що кредитний договір ним не укладався, оскільки вказаний договір не містить його підпису, а позивачем не доведено підписання кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відхиляються судом апеляційної інстанції та спростовуються матеріалами справи, зокрема наявними в матеріалах справи доказами: договором про надання фінансових послуг №047 «Стандартний» від 16.04.2021, Додатком № 1 до кредитного договору, заявою-анкетою ( для отримання кредиту), Додатком №2 до кредитного договору Графік платежів, Додатком № 3 паспорт споживчого кредитування, які були підписані шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором F9, також в договорі міститься контактна інформація відповідача, яка співпадає із інформацією, яка зазначена ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі. Крім того, позивачем було долучено до позовної заяви Інформацію щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладення електронного договору, яка містить детальну інформацію реєстрації відповідача на сайті ТОВ «Служба миттєвого кредитування».

Виконання ТОВ « ТОВ «Служба миттєвого кредитування» обов`язку щодо надання грошових коштів підтверджується листом ТОВ ФК «Вей фор пей» від 11.09.2024, згідно якого на підставі укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ ФК «Вей фор пей» 16.04.2021 здійснено переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику НОМЕР_1 у розмірі 3 300, 00 грн(а.с. 15а).

Отже, із наведеного слідує, що кредитні кошти позичальнику надавалися згідно умов укладеного договору про надання фінансових послуг №047 «Стандартний» від 16.04.2021, зобов`язання відповідачем належним чином виконані не були, тому існує заборгованість, яка згідно розрахунку становить 59 499, 52 грн та складається з: 3 300, 00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 56 199, 52 грн - заборгованість за нарахованими процентами і яка відповідачем не спростована.

Є безпідставними доводи скаржника про те, що позивачем не надано доказів перерахування коштів на рахунок відповідача, а наявний в матеріалах справи лист ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 11.09.2024 про перерахування коштів, не містить відомостей про отримувача коштів, що є неналежним доказом перерахування коштів відповідачу, оскільки у анкеті-заяві (для отримання кредиту) Додаток № 1 до кредитного договору, відповідачем зазначено номер його карткового рахунку № НОМЕР_1 ( а.с. зворотня сторона 9), такий номер картки зазначено відповідачем і при реєстрації у системі ТОВ «Служба миттєвого кредитування» ( а.с. 14) і такий номер картки зазначений у Виписці по рахунку приватного клієнта №/0114, наданого АТ «Оксі Банк», в якому вказано, що даний картковий рахунок належить ОСОБА_1 (а.с. 154-155).

Встановивши, що ОСОБА_1 , як позичальник, отримав кошти за договором про надання фінансових послуг №047 «Стандартний» від 16.04.2021 у сумі 3 300,00 грн, які отримав на свою банківську картку, не повернув їх у визначені строки разом зі сплатою відсотків, що призвело до утворення заборгованості, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеними договорами факторингу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення процедури відступлення права вимоги за кредитним договором, тому, на думку апелянита, ТОВ «Коллект Центр» є неналежним позивачем у справі.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі, виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 1-12 (а.с. 20-22), згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №047.

Згідно копії акту прийому передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року, ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) прийняло від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (клієнт) реєстр боржників в кількості 31 632, загальна сума заборгованості складає 60 183 678,63 грн (а.с. зворотня сторона 22).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 25 076, 56 грн, в тому числі 3 300, 00 грн сума заборгованості за кредитом, 21 776, 56 грн сума заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, що стверджується витягом з реєстру (а.с.25).

Відповідно до умов договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача щодо сплати процентів за користування кредитними коштами не в повному обсязі, зазначене не протирічить нормам діючого законодавства та відповідає змісту ст.514 ЦК України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом лише в частині нарахованих процентів за період по 30.11.2021, а саме у розмірі 25 076, 56 грн, що стверджується розрахунком (а.с.16-17, 18).

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги ( а.с. 26-29), відповідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників, зокрема і за договором №047.

Відповідно до п. 5.2 договору про відступлення прав вимоги №10-03/2023/01 права вимоги вважаються відступленими первісним кредитором та набутими новим кредитором в день належного підписання сторонами акта приймання-передачі реєстру боржників в друкованому вигляді.

Пунктом 7.2. договору встановлено, що ціна договору сплачується новим кредитором кредитору протягом 1065 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору. Перехід прав вимоги підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним між сторонами актом прийому-передачі Реєстру боржників

Згідно з копією акту приймання передання Реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) передало реєстр боржників, а ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) прийняло реєстр боржників кількістю 207 307 (а. с. зворотня сторона 28).

Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги, що укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №047 від 16.04.2021 у розмірі 59 499, 52 грн, яка складається з 3 300, 00 грн сума заборгованості за кредитом, 21 776, 56 грн заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом станом на 30.11.2021, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал», 34 422, 96 грн сума заборгованості за нарахованими, відповідно до умов договору, процентами за користування кредитом за період з 01.12.2021 по 15.04.2022.

Враховуючи вищевикладене, позивач на підтвердження своїх вимог надав суду належні докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, що позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором від 16.04.2021.

Крім того, договори факторингу відповідачем в судовому порядку не оскаржувалися, є чинними, а отже право вимоги за договором про надання фінансових послуг №047 «Стандартний» від 16.04.2021 перейшло до ТОВ «Коллект Центр» на законних підставах. Такий договір факторингу сторонами не розривався, тому підлягає до виконання.

Доводи скаржника про його неповідомлення про заміну кредитора, є необгрунтованими, оскільки повідомлення про заміну кредитора не є обов`язковим при укладенні договору відступлення прав вимоги.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі, виконання боржником свого обов`язку первісному кредитору є належним виконанням.

Крім того, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнанняя договору факторингу недійсним та не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача за рішенням суду.

Скаржником розмір заборгованості оспорюється в частині розрахунків заборгованості за відсотками, який, на його думку, у понад 10 разів перевищує тіло кредиту, що не відповідає вимогам розумності, співмірності і пропорційності, проте своїх розрахунків ОСОБА_1 не наведено; перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості , а також враховуючи виписку по рахунку боржника та умови кредитного договору від 16.04.2021, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 1.2 договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до заяви-анкети ОСОБА_1 , орієнтовний строк повернення кредиту 15 днів з моменту отримання кредиту. Кредит отримано на строк 365 днів з правом повернення та сплати процентів у розмірі 990,00 грн.

Згідно п. 1.3 договору орієнтовний строк повернення кредиту 15 днів з моменту отримання кредиту.

На період строку, визначеного у п. 1.4 договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 2% від суми кредиту за кожен день. У випадку користування кредитом понад строк, визначений у п. 1.3 договору, процентна ставка збільшується на 1,64%; починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в) (п. 1.4).

Пунктом 1.4.1 договору визначено, що нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 15 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нараховано за фактичний строк користування кредитом на дату сплати.

Пунктом 1.4.2. договору встановлено, що в разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 15 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік (п. 1.9 договору).

На підставі наведеного, враховуючи принцип свободи договору, передбачений ст.6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили орієнтовний строк повернення кредиту у 15 днів, а також граничний строк кредитування в 1 рік.

Колегія суддів вважає, що кредитодавець правомірно нарахував заборгованість по відсоткам за змінюваною відсотковою ставкою за період з 16.04.2021 по 15.04.2022, тобто в межах строку кредитування та на підставі умов кредитного договору.

Згідно наданого розрахунку, загальна заборгованість за кредитним договором станом на 30 листопада 2021 року складала 58 842,89 грн, однак позивач визначив позовні вимоги у розмірі 40 769,38 грн, що не перевищує розміру загальної заборгованості, яка виникла у відповідача під час строку кредитування, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості у розмірі 40 769,38 грн з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність рішенням суду в частині вирішення клопотання про застосування строків позовної давності та вважає, що є всі підстави для застосування позовної давності до вимог позивача та відмови у позові, проте такі доводи апеляційної скарги є помилковими.

Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості, і лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Як вірно встановлено судом, жодних письмових повідомлень про дострокове припинення договору про надання фінансових послуг від сторін не надходило і такі відсутні, то відповідно, що термін дії укладеного з відповідачем договору закінчується 16.04.2025.

Із даним позовом ТОВ «Коллект Центр» звернулось до суду в листопаді 2024 року, тобто в межах строку, і суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що термін щодо заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за таким договором не минув.

Також судом вірно зазначено, що п. 4.12 договору № 047сторони узгодили, що підписуючи цей договір, вони підтверджують свою домовленість та згоду на встановлення договірної позовної давності по всім своїм взаємовідносинам за цим договором строком у 10 років. Підписуючи цей договір сторони підтверджують, що цей договір є договором про збільшення позовної давності та укладений за взаємною згодою сторін.

Висновки суду першої інстанції, що позовна давність, встановлена законом, збільшена за домовленістю сторін, відповідно до ст. 259 ЦК України є правильними.

Отже, ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на те, що судом не вірно вирішено питання стягнення витрат на правничу допомогу, та позивачем не доведено реальність надання йому правничої допомоги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги в частині вирішення вимог щодо компенсації ТОВ «Коллект Центр» витрат, пов`язаних з правовою допомогою в суді першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При зверненні до суду з даним позовом, ТОВ «Коллект Центр» у позовній заяві просило суд стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу до позовної заяви долучено копію Договору №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським Об`єднанням «Лігал Ассістанс», копію прайс-листа, заявку на надання юридичної допомоги № 110 від 14.08.2024, Витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024.

Умовами Договору №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, сторони погодили, що Адвокатське об`єднання надає клієнту правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань, правового супроводу захисту інтересів, а також складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновлення в разі порушення (п. 21.1 Договору).

Розділом 4 Договору сторони визначили вартість послуг та порядок прийняття наданих послуг, зокрема п. 4.5 договору визначили, що сума, визначена в Акті про надання юдиричної допомоги, є гонораром Адвокатського Об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає.

Згідно Витягу з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024, сторони погодили надання правових послуг Адвокатського Об`єднання, а саме: надання усної консультації з вивченням документів ( 2 год) вартість становить 4 000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду ( 3 год) варість становить 9 000,00 грн.

Надані стороною позивача документи відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами понесення ТОВ «Коллект Центр» витрат на професійну правничу допомогу у даній справі у суді першої інстанції.

Заперечуючи проти розміру заявлених витрат на правничу допомогу, відповідач у відзиві на позовну заяву вказав про те, що розмір витрат на правничу допомогу, які складаються лише з консультації та складання позовної заяви є завищеним, а також послався на те, що позивач не надав доказів, що позовна заява про стягнення заборгованості була виготовлена АО «Лігал Ассістанс».

Отже, відповідач скористався своїм процесуальним правом на звернення до суду із клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, проте, вказані заперечення не були враховані судом першої інстанції при вирішенні питання витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді першої інстанції.

Ознайомившись з поданими до суду документами на підтвердження витрат на правничу допомогу, колегія суддів зауважує, що заявлена до стягнення сума за виконану Адвокатським Об`єднанням роботу, є завищеною, оскільки дана справа не є справою великої складності, тому підготовка до цієї справи в суді першої інстанцій не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи.

Відповідно до положень ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), у додатковій постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/8257/15.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічні висновки викладені й в постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20 (провадження № 61-2042св22), від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц (провадження 19990ск21).

Враховуючи вищевикладені висновки Верховного Суду, та незважаючи на те , що рішенням суду першої інстанції позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволено, колегія суддів вважає, що визначена позивачем сума витрат на правничу допомогу за надання правової допомоги у суді першої інстанції у розмірі 13 000,00 грн є завищеною.

Приймаючи до уваги надані ТОВ «Коллект Центр» докази, а також враховуючи принципи співмірності, критерії розумності розміру витрат, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності та виконаної Адвкатським Об`єднанням роботи (усна консультація та складення позовної заяви), її обсягу ( витрачено 5 год), колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» понесених судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 6 500,00 грн.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в частині розподілу витрат, понесених за надання правничої допомоги в суді першої інстанції, підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині до зміни.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим по суті позовних вимог, проте, підлягає зміні в частині вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 14 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - змінити, зменшивши суму судових витрат, понесених на правничу допомогу в суді першої інстанції, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до 6 500,00 грн.

В іншій частині рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 14 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Т.Л. Фетісова