Справа №534/3312/24
Провадження №2/534/988/24
22 квітня 2025 року м. Горішні Плавні
Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі суду: головуючого судді Малюк М.В.,
за участю секретаря судового засідання Савченко Я.О.,
учасники справи не з`явилися,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ТОВ «Санфорд Капітал» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 98 005,14 грн, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7200,00 грн.
11.04.2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» укладено договір факторингу №11/04/24, у відповідності до умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро» передало (відступило) ТОВ «Санфорд Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Санфорд Капітал» прийняло належні АТ «Банк Кредит Дніпро» права вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за цим кредитним договором.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість у сумі 98 005,14 грн, з яких: 61 950,10 грн заборгованість за тілом кредиту, 36 055,04 грн заборгованість за комісіями.
Відповідач у відповідності до статті 278 ЦПК України відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.
Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи.
21.01.2025 Комсомольським міським судом Полтавської області постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі, ураховуючи, що у відповідності до вимог частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа належить до категорії малозначних, вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
27.02.2025 Комсомольським міським судом Полтавської області постановлено ухвалу про перехід від спрощеного провадження без виклику сторін до спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У позовній заяві представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Проти прийняття рішення по справі у заочному порядку не заперечував.
У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання розгляд справи відкладався судом на 22.04.2025.
У судове засідання 22.04.2025 відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача, згідно з вимогами частини 4 статті 223 ЦПК на підставі наявних у ній письмових доказів.
Зважаючи на це, 22.04.2025 у відповідності до вимог частини 1 статті 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду цієї справи.
У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені Судом.
Підписанням цього кредитного договору клієнт підтверджує, що він акцептував (Універсальний договір банківського обслуговування надалі УДБО) шляхом підписання Заяви-згоди про приєднання до УДБО клієнтів-фізичних осіб АТ «Банк Кредит Дніпро» (далі - Заява-згода) і згоден з усіма умовами УДБО в повному обсязі, зокрема щодо порядку укладання договорів та умов надання всіх послуг, в тому числі, що можуть бути надані йому в майбутньому (з урахуванням всіх змін та доповнень); умови Договору йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Терміни, що використовуються в цьому Кредитному договорі, вживаються в значеннях, наведених в УДБО. Інші умови, які не визначені в цьому Кредитному договорі, зазначені в УДБО. Цей Кредитний договір є невід`ємною частиною УДБО, та вказані документи разом із заявою-згодою складають єдиний Договір. У разі виникнення розбіжностей між положеннями УДБО та будь-якими умовами цього Кредитного договору положення цього Кредитного договору мають пріоритетну силу.
Відповідно до пункту 1.1 Договору, банк зобов`язується надати Клієнту грошові кошти (далі Кредит) у тимчасове платне користування, а Клієнт зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором.
Згідно із пунктом 1.2 Договору, кредит надається на наступних умовах:
Строк кредитування 36 місяців;
Кінцева дата повернення Кредиту: 21.12.2024;
Цільове призначення: на споживчі потреби.
Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом у розмірі: 0,001% річних.
Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: з 21.12.2021 по 20.10.2022 - 4% від суми кредиту, з 21.10.2022 по 20.07.2023 - 3% від суми кредиту, з 21.07.2023 по 20.04.2024 - 1,75% від суми кредиту, з 21.04.2024 по 21.12.2024 - 1% від суми кредиту.
У разі не повернення кредиту в терміни, встановлені Договором (в дати, передбачені графіком платежів, в кінцеву дату повернення кредиту або іншу дату, визначену банком у письмовій вимозі у випадку порушення клієнтом умов договору), клієнт зобов`язаний сплатити банку проценти за порушення грошового зобов`язання (згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України) в розмірі 56,00% процентів річних від простроченої заборгованості за Кредитом за кожен день прострочення, включаючи день погашення простроченої заборгованості на рахунок НОМЕР_1 . Умови, визначені в цьому пункті, є істотними умовами Договору.
Пунктом 1.3 Договору визначено, що кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро», далі рахунок. Датою видачі Кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок.
На підтвердження виконання первісним кредитором зобов`язання за кредитним договором, позивачем надано виписку по особовому рахунку за період з 21.12.2021 по 10.04.2024 на 48-ми (сорока восьми) аркушах.
Відповідно до пункту 7.1 фактор здійснює фінансування клієнта у спосіб, визначений ч. 1 ст. 1084 Цивільного кодексу України, шляхом купівлі у нього права грошової вимоги. В якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги, фактор передає в розпорядження клієнта грошові кошти в розмірі, що станом на дату підписання Сторонами цього Договору складає 5400004,00 грн. (п`ять мільйонів чотириста тисяч чотири грн. 00 коп.) без ПДВ (далі - ціна продажу) за плату. Плата клієнта за домовленістю сторін є дисконтом, що становить різницю між розміром портфеля заборгованості та ціною продажу, яка вважається здійсненою в момент (дату) підписання цього Договору.
Відповідно до платіжної інструкції від 11.04.2024 №18 ТОВ «Санфорд Капітал» сплатив АТ «Банк Кредит Дніпро» суму фінансування за відступлене право вимоги згідно з договором факторингу від 11.04.2024 №11/04/2024 в розмірі 5 400 004,00 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором заборгованість відповідача перед позивачем складає 98 005,14 грн, зокрема, заборгованість за тілом кредиту 61 950,10 грн, заборгованість за комісіями 36 055,04 грн.
Означені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.
Норми права, які застосовані Судом. Оцінка Суду.
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов таких висновків.
Позивачем пред`явлено позов, предметом якого є його вимоги до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором, право вимоги за яким набуто ним як новим кредитором на підставі договору факторингу.
Отже, для суду підлягають вирішенню питання, по-перше, щодо реальності права вимоги, відступленого позивачеві, тобто укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, по-друге, стосовно переходу права вимоги від первісного до нового кредитора за договором факторингу.
До спірних правовідносин належать застосуванню норми Глави 71 ЦК України щодо виникнення кредитних правовідносин та норми Глави 73 ЦК України щодо підстав та умов заміни сторони з зобов`язанні за договором факторингу.
Суд зазначає, що між первісним кредитором та відповідачем виникли зобов`язальні правовідносини на основі кредитного договору, що врегульовано статтею 1054 ЦК України.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Згідно з вимогами (стаття 1054 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина 1 статті 1046 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Реальним (від лататинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії. При визначенні реального договору суд посилається на позицію ОП КЦС ВС у постанові від 23.01.2019 у справі № 355/385/17.
У відповідності до норм статті 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є: сторони договору (банк або інша фінансова установа); предмет: грошові кошти; розмір та умови надання кредиту; умови повернення кредиту; сплата процентів.
При вирішенні питання щодо реальності боргу суд враховує, що належними доказами, які можуть підтвердити наявність кредитної заборгованості та її розмір, можуть бути виключно первинні документи, оформлені згідно з нормами статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
У пункті 51 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75, зазначено, що первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі реквізити:
1)назву документа (форми);
3)найменування клієнта/банку, прізвище, власне імя та по батькові (за наявності) фізичної особи , який/яка склав/склала документ/від імені якої складений документ;
4)зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиниці її виміру;
5)посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення;
6)особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу ініціатора здійснення операції; найменування одержувача коштів, номер(и) рахунку(ів)).
Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть біти підставою для бухгалтерського обліку.
Виписка по особовому рахунку за період з 21.12.2021 по 10.04.2024 на 48 (сорока восьми) аркушах містить реквізити притаманні первинним документам та свідчить про виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512, статті 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Однією з підстав відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Умови договору факторингу від 11.04.2024 №11/04/24 із позивачем свідчать, що перехід права вимоги до позивача, зокрема, за спірним кредитним договором, пов`язується із сукупністю таких юридичних фактів, як: 1) передача прав вимоги згідно з реєстром боржників факторові, та 2) проведення оплати за відступлене право вимоги.
Стосовно спірних правовідносин суд доходить висновку про наявність означеної сукупності, що підтверджено доказами, наданими позивачем, які відповідають вимогам про належність та допустимість (статті 77, 78 ЦПК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
Суд наголошує, що відповідачем зі своєї сторони та у встановленому цивільним процесуальним законом порядку (статті 81, 83 ЦПК України) не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним кредитних зобов`язань або спростовували суму заборгованості перед позивачем або позовні вимоги взагалі.
Враховуючи, що суд встановив факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем коштів за цим договором, факт їх неповернення у відповідності до умов кредитного договору та в узгоджені кредитним договором строки, перехід права вимоги від первісного до нового кредитора, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 у частині стягнення основної заборгованості в сумі 61 950,10 підлягають задоволенню.
Водночас суд доходить висновку про безпідставність вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього заборгованості за комісією. На обґрунтування цього висновку суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 1.2 Договору, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: з 21.12.2021 по 20.10.2022 - 4% від Суми Кредиту, з 21.10.2022 по 20.07.2023 - 3% від Суми Кредиту, з 21.07.2023 по 20.04.2024 - 1,75% від Суми Кредиту, з 21.04.2024 по 21.12.2024 1% від Суми Кредиту.
16.10.2011 набрав чинності Закон України № 3795-VI від 22.09.2011 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою такого змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
За загальним правилом, передбаченим статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень п. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення п. 22, 23 ст. 1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною 4 статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Виходячи зі змісту означених норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором у відповідності до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Частиною 1, 2 статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Отже, суд доходить висновку, що умови пункту 1.2 кредитного договору (про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості) є нікчемними в силу статті 228 ЦК України. А тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії в сумі 36 055, 04 грн слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статі 137 ЦПК).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК).

За правилами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Щодо розподілу витрат позивача суд зазначає таке.

Позивачем подано заяву про розподіл судових витрат та стягнення з відповідача, крім витрат на сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн, витрат на професійну правову допомогу в сумі 7 200,00 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано суду такі документи:

- договір про надання правової допомоги від 01.04.2024, укладений між ТОВ «Санфорд Капітал» в особі директора Маринича Р.Ф. та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» в особі керуючого партнера Маслюженка М.П.;

- акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №4, згідно з яким АО «Альянс ДЛС» надало таку правову допомогу: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника 1 200,00 грн, складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з боржника 6 000,00 грн, загальна вартість наданих послуг склала 7 200,00 грн.

З огляду на те, що суд не може з власної ініціативи зменшувати витрати на правничу допомогу, а відповідачем відповідне клопотання не заявлене, розподіл витрат на правничу допомогу здійснюється з урахуванням загальних правил, передбачених частиною 2 статті 141 ЦПК України.

Зокрема, ураховуючи часткове задоволення позову, суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати витрат на правову допомогу у розмірі 4 551,20 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з розрахунку (61 950,10 грн (розмір задоволеного позову) х 7 200,00 грн (сума витрат на правову допомогу) : 98 005,14 грн (сума пред`явленого позову)).

У відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи часткове задоволення позову, суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 531,23 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з розрахунку (61 950,10 грн (розмір задоволеного позову) х 2 422,40 грн (сума сплаченого судового збору) : 98 005, 14 грн (сума пред`явленого позову)).

Керуючись ст ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» заборгованість за договором №8548 від 21.12.2021 у сумі 61 950 (шістдесят одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) грн 10 (десять) коп.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 531 (одна тисяча п`ятсот тридцять одна) грн 23 (двадцять три) коп., витрати на правову допомогу в сумі 4 551 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят одна) грн 20 (двадцять) коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал», , адреса: 49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Сімферопольська, 21, 5-й поверх, приміщення 68, 69.

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя М.В.Малюк