КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6356/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Желепи О.В.,

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Комаревцевої Л.В.,-

встановив:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 03 липня 2022 року у розмірі 95 000 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 липня 2024 року ОСОБА_1 позичив відповідачу 95 000 грн 00 коп. з кінцевим терміном повернення до 01 жовтня 2024 року, що підтверджується розпискою.

ОСОБА_2 свої зобов'язання щодо повернення заборгованості не виконав.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року названий позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03 липня 2024 року у розмірі 95 000 грн 00 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник просили задовольнити вимоги апеляційної скарги.

ОСОБА_1 заперечив щодо задоволення вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 03 липня 2022 року ОСОБА_1 надав в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 95 000 грн 00 коп., що підтверджується розпискою.

Відповідно до якої, термін повернення грошових коштів встановлений до 01 жовтня 2024 року.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначав, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав.

Згідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року за № 760/22898/20 зроблено висновок: «За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.»

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що розписка від 03 липня 2024 року підтверджує факт укладення договору позики та виникнення у відповідача зобов`язання зі сплати коштів у розмірі 95 000 грн 00 коп. до 01 жовтня 2024 року.

ОСОБА_2 не звертався до суду із позовом про визнання боргової розписки від 03 липня 2024 року недійсною та її не оспорював. Сторони належним чином узгодили строкповернення боргу та відповідний розмір - 95 000 грн 00 коп.

Враховуючи, що відповідач у встановлений розпискою термін грошові кошти позивачу не повернув, відтак, колегія суддів вважає доведеними та обгрунтованими позові вимоги ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 95 000 грн 00 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що розписка від 03 липня 2024 року складена позивачем на підтвердження виконання останнім свого обов`язку щодо виплати заробітної плати відповідачу, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження. Дослідивши зміст розписки від 03 липня 2024 року, колегією суддів не встановлено факту виникнення між сторонами трудових правовідносин.

Розв`язуючи спір, судом першої інстанції правильно встановлено доведеним обов`язок відповідача виконати взяті на себе зобов`язання щодо повернення ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 03 липня 2024 року.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 09 грудня 2024 року ухвалено з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382, 389 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 21 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: О.В. Желепа

С.Г. Музичко