Справа № 445/1592/24
провадження № 2-др/445/1/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

24 квітня 2025 року

Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бакаїм М.В.

секретаря судового засідання Назар С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання постановлення додаткового рішення цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговою розпискою,

В С Т А Н О В И В:

16.04.2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Литвиненко С.С. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 240 000 гривень.

Вимоги заяви обґрунтовані наступним.

Золочівським районним судом Львівської області прийнято рішення від 10.04.2025 по справі № 445/1592/24 (провадження № 2/445/170/25), яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговою розпискою задоволено. Вказаним рішенням вирішено стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 борг за розпискою про передачу коштів від 12 лютого 2024 року в сумі 2 000 000 (два мільйони) гривень 00 коп.; стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в сумі 15 140,00 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень.

В пояснення щодо обґрунтованості витрат понесених на правову допомогу у суді першої інстанції зазначає наступне.

Між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «ВІННЕР ПАРТНЕРС» укладено договір про надання правової допомоги № 01/07-24 від 01.07.2024р. За умовами п.1.1. цього договору, Адвокатське об`єднання «ВІННЕР ПАРТНЕРС» зобов`язується надати КЛІЄНТУ професійну правничу (правову) допомогу щодо захисту інтересів останнього в органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, перед фізичними та юридичними особами, органах прокуратури, поліції, МВС, державної виконавчої служби, перед приватними виконавцями, в органах судової влади (судах всіх інстанцій та юрисдикцій), у судових процесах які розпочаті, або будуть розпочаті де стороною по справі є КЛІЄНТ, в тому числі у судових процесах, які впливають або можуть впливати на права, обов`язки та інтереси КЛІЄНТА (надалі іменується «послуги»), а КЛІЄНТ зобов`язується оплатити такі Послуги. Згідно п. 3.1 Договору, розмір гонорару, який Клієнт має сплатити АДВОКАТСЬКОМУ ОБ`ЄДНАННЮ за надання правової (професійної правничої) допомоги встановлюється в розмірі 8 000,00 грн. за 1 (одну) годину роботи. Відповідно до Звіту про надану правову (правничу) допомогу ОСОБА_1 межах справи № 445/1592/24 відповідно до умов договору про надання правової допомоги № 01/07-24 від 01.07.2024 загальна кількість витраченого часу адвоката склала 30 годин, а сума до оплати 240 000,00 грн.

Згідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Литвиненко С.С. в судове засідання не з`явився належним чином повідомлявся про час і дату розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та дату розгляду заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість частково задоволення заяви та постановлення додаткового рішення у справі з таких підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).

Рішенням Золочівського районного суду Львівської облісті від 10.04.2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговою розпискою - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 борг за розпискою про передачу коштів від 12 лютого 2024 року в сумі 2 000 000 (два мільйони) гривень 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в сумі 15 140,00 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000 та від 30.09.2009 №23-рп/2009.

Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

При цьому, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону № 5076).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідача долучено: Звіт № 15/04-25 від 15.04.2024 року про надану АО « Віннер Партнерс» правову (правничу) допомогу ОСОБА_1 ; Договір про надання правової допомоги №01/07-24 від 01.07.2024 року; Рахунок - фактура №15/04-25 від 15.04.2025 року на сплату; Акт наданих послуг № 15/04/25 до Договору №01/07-24 від 01 липня 2024 р. про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 240 000,00 гривень є завищеною та не є належним чином обґрунтованою, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Виходячи із змісту долучених до заяви документів, Адвокатським об`єднанням «Віннер Партнерс» надано ОСОБА_1 такі послуги:

-аналіз матеріалів та підстав звернення до суду з урахуванням практики Верховного Суду підготовка позовної заяви про стягнення коштів разом із додатками до неї та подання до Золочівського районного суду Львівської області 15 год.;

-підготовка та подання до суду заяви про забезпечення позову 5 год.;

-підготовка та забезпечення участі адвоката Литвиненка С.С. у судовому засіданні на 10.04.2025 2 год.;

-підготовка та забезпечення участі адвоката Литвиненка С.С. у судовому засіданні на 04.03.2025 2 год.;

-підготовка та забезпечення участі адвоката Литвиненка С.С. у судовому засіданні на 13.01.2025 2 год.;

-підготовка та забезпечення участі адвоката Литвиненка С.С. у судовому засіданні на 04.11.2024 2 год.;

-підготовка та забезпечення участі адвоката Литвиненка С.С. у судовому засіданні на 06.09.2024 2 год.

Всього за 30 годин роботи нараховано 240 000,00 грн, разом з тим доказів фактичної оплати позивачем Адвокатському об`єднанню визначеної суми не надано.

Також пункт 3.6 Договору передбачає, що сторони можуть визначати в Додаткових угодах до даного Договору умови та порядок сплати Клієнтом гонорару, внести зміни, виключити або доповнити будь-який пункт даного розділу.

Суд звертає увагу, що наданий заявником рахунок-фактура №15/04-25 від 15.04.2025 на суму 240 000,00 грню не свідчить про фактичну сплату позивачем послуг правової допомоги, як це передбачено Договором надання правової допомоги від 01.07.2024 №01/07-24.

Відтак, заявник не надав суду належних та достатніх доказів фактично понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Разом з тим, виходячи з фактичних обставин, відповідно до яких представник позивача адвокат Литвиненко С.С. складав позов, збирав докази, представлені у справі у додатках, направляв документи через підсистему Електронний суд, особисто приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, суд виходить з того, що професійна правова допомога у цій справі дійсно надавалася позивачу, хоча й доказів фактичної оплати отриманої допомоги суду не представлено.

Стосовно розміру заявленої до відшкодування професійної правової допомоги суд виходить з такого.

Згідно постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, у разі недотримання вимог про співмірність суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про ухвалення додаткового рішення у справі належним чином направлена на адресу відповідачів представником позивача.

Проте, жодних письмових заяв та заперечень щодо заявленої представником позивача суми судових витрат на правничу допомогу не надходило. Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, та враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо, а від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, а не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.

Виходячи з обставин розгляду цієї справи, її складності та виконаної роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом та значимості таких дій у справі, зважаючи на критерій розумності розміру витрат, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги є явно завищеним.

Суд враховує при цьому, що представник позивача не зібрав великого обсягу доказів на підтвердження заявлених аргументів та доводів. Основний обсяг доказів у справі був наданий відповідачем у справі.

Окрім того, у справі відбулося одне судове засідання, представник позивача особисто приймав участь в режимі відеоконференц зв`язку. Отже, розгляд справи відбувся у визначені процесуальним законодавством строки, не був розтягнутий у часі, відтак, не потребував від адвоката докладення значних зусиль.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одним із основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг.

У сукупності наведеного на переконання суду заявлений розмір витрат у 240 000,00 грн. не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), а також покладе надмірний матеріальний тягар на відповідача ОСОБА_2 .

Адекватною у даному випадку сумою відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи предмет розгляду у цій справі, обсяг матеріалів та практичний вклад фахівця у галузі права представника сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд вважає 15 000,00 грн., які присуджує до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 18, 203 ЦК України, Законом України "Про нотаріат", Законом України "Про виконавче провадження", суд -

У Х В А Л И В:

Постановити додаткове рішення та стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.В. Бакаїм