Номер провадження: 22-ц/813/4085/25
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Грушка Олексія Олександровича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 року, повний текст якого складено 24.12.2024 року та ухваленого під головуванням судді Луняченка В.О., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

12.06.2024 року ПАТ АБ «Південний» (далі Банк) звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №320-ПК/08 від 24.11.2008 року у розмірі 67939, 67 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 51 719,83 грн., та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 16 219,84 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, 24.11.2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №320-ПК/08, відповідно до умов якого, з урахуванням всіх змін і доповнень Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитну лінію (кредит) у розмірі 250 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше 21.01.2022 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 23% річних.

Внаслідок невиконання умов кредитного договору, станом на 22.05.2024 року у позичальника виникла заборгованість у розмірі 67 939,67 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 51 719,83 грн., та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 16 219,84 грн., що і змусили позивача звернутись із даним позовом до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2025 року позов ПАТ АБ «Південний» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Південний» заборгованість за кредитним договором №320-ПК/08 від 24.11.2008 року у загальному розмірі 67 939,67 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 51 719,83 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 16 219,84 грн. (а.с.175-176).

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ АБ «Південний» просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.1, а.с.174-176).

Крім того, додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2025 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Південний» було стягнуто судові витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції, у розмірі 10 500,00 грн. (т.1, а.с.214-216).

Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2025 року в апеляційному порядку сторонами оскаржено не було.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 21.04.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, а також у зв`язку з перебуванням судді Комлевої О.С. на навчанні в НШС України, датою ухвалення цього судового рішення є 21.04.2025 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.02.2025 року, згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (т.2, а.с.14-15).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог (т. 1, а.с.174-176).

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що Банком не було доведено належними та допустимими доказами надання позичальнику кредитних коштів.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, 24.11.2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №320-ПК/08, відповідно до умов якого, з урахуванням всіх змін і доповнень Банк зобов`язався надати позичальнику кредитну лінію (кредит) у розмірі 250 000,00 грн. (т.1, а.с.10-12, 15, 18, 21, 23, 25-28, 31-35, 38, 41, 43, 46, 48, 51, 54, 56-59, 66).

Згідно розрахунку заборгованості з 24.11.2008 року по 21.01.2022 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 67 939,67 грн. (т.1, а.с.76-77).

У встановленому законом порядку ані кредитний договір, ані розрахунок заборгованості ОСОБА_1 спростовано не було.

Заборгованість за кредитом позичальником станом на даний час не погашена.

Крім того, до позовної заяви Банком було долучено виписки за рахунками відповідача, зокрема, за рахунком обліку простроченої заборгованості за кредитним договором, рахунком обліку заборгованості за нарахованими відсотками, які складені із дотриманням вимог щодо складання первинних документів.

Також до відзиву на апеляційну скаргу Банком було надано виписки за позиковими рахунками ОСОБА_1 з відображенням здійснених операцій за певний період, а також виписку за позиковим рахунком № НОМЕР_1 , що підтверджує видачу 15.09.2011 року кредитних коштів позичальнику у розмірі 250 000,00 грн. та виписку за поточним рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , що в сукупності підтверджує зарахування коштів у зазначеній сумі на рахунок позичальника (т.2, а.с.28-29).

Банківська виписка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.12 р. № 578/5, відповідно до якого, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Таким чином, перерахування Банком на рахунок позичальника кредитних коштів підтверджено належними та допустимими доказами та спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Крім того, апелянт зазначає, що справа розглянута з порушенням правил підсудності.

Дані твердження заявника апеляційної скарги є безпідставними, так як дійсно умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, було узгоджено, що за згодою сторін місцем виконання даного договору є офіс АБ «Південний», розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 74.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, додатковою угодою до кредитного договору від 30 червня 2011 року (п. 6.2), сторонами було узгоджено, що місцем виконання кредитного договору є офіс АБ «Південний», розташований за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 6/1 (т.1, а.с.25-28).

Відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Таким чином посилання заявника апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції було порушено правила підсудності при відкритті провадження у справі, є хибними та такими, що не відповідають дійсності.

Апеляційний суд також не приймає до уваги посилання заявника апеляційної скарги на те, що позовну заяву підписано особою, яка діяла на підставі договору, строк якого закінчився, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:

1) довіреністю;

2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Звертаючись із позовною заявою, представник Банку адвокат Кувшинова В.П. до позову додала договір про надання правової допомоги № 1/6-18 від 18.06.2018 року зі строком дії до 31.12.2018 року, укладений між Банком та Адвокатським об`єднанням «ЮРПРАЙМ», а також додаткову угоду до договору №1/6-18 від 13.12.2023 року, відповідно до якої договір про надання правової допомоги було продовжено до 31.12.2024 року. Крім того, представником позивача було надано ордер на представництва адвоката Кувшинової В.П. у Київському районному суді м. Одеси (т.1, а.с.84-88, 91).

Зважаючи на викладене, повноваження адвоката Кувшинової В.П. під час звернення з позовом були підтвердженні належними та допустимими доказами.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, Банк у відзиві на апеляційну скаргу ставить питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 396,98 грн., які складаються з:

-відзиву на апеляційну скаргу, вартістю 2 500,00 грн.;

-заперечень на відповідь на відзив, вартістю 2 500,00 грн.;

-гонорар успіху (5% від суми стягнутих коштів на користь замовника) вартістю 3 396,98 грн. (т.2, а.с.24зворот).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 3 ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що представник ПАТ АБ «Південний» надала суду апеляційної інстанції лише попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, понесених нею і які вона має понести у майбутньому в суді апеляційної інстанції, про що зазначено у відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 року, тому суд апеляційної інстанції не вирішує питання про стягнення на користь АБ «Південний» витрат на професійну правничу допомогу (т.2, а.с.20-25).

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Грушка Олексія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева