1Справа № 335/1098/25 2/335/1252/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Бойкинюк Д.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ТОВ ФК «Кеш Ту Гоу» (надалі - позивач) через свій електронний кабінет в ЄСІТС звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 16954 від 17.01.2021, укладеним між відповідачем та ТОВ ФК «Авіра Груп».

Позовні вимоги обґрунтовуються таким.

17.01.2021 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП», правонаступником якого позивач, та ОСОБА_1 (надалі - вілповідач), укладено кредитний договір № 16954 (далі за текстом - Кредитний договір або Договір) про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, кредитодавець надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах:

сума виданого кредиту: 1000,00 гривен;

дата надання кредиту: 17.01.2021;

строк кредиту: 18 днів;

валюта кредиту: гривня;

стандартна процентна ставка 2,5 % в день або 912, 5 % річних.

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 25.06.2024 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 6250,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1000,00 гривень та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 5250,00 грн.

17.02.2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та позивачем укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу № 02-17/02/2022, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 6250,00 грн.

Оскільки відповідач вказані заборгованості не погасив, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 04.02.2025 року було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження. Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування.

10.03.2025 від відповідача надійшли заяви про ознайомлення з матеріалами справи та про відкладення судового розгляду, які були задоволені.

11.03.2025 від представника позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн.

17.03.205 від відповідача надійшла заява про поновлення пропущеного строку для подання відповіді на відзив, з посиланням на те, що він перебуває на військовій службі за призовом за мобілізацією, за зареєстрованим місцем проживання не перебуває з жовтня 2024 року, виконуючи обов`язки військової служби, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . Через ці обставин він не мав можливості своєчасно підготувати на надати суду відзив. Відтак, оскільки ці обставини не залежать від волі відповідача і є поважними, відповідач просив поновити строк для подання відзиву, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження.

31.03.2025 від відповідача надійшов відзив на позов з доказом його надіслання позивачу.

У вказаному відзиві відповідач просив відмовити у позові, посилаючись на такі доводи:

1) позивач не надав доказів зарахування кредитних коштів на іменну банківську картку позичальника;

2) позивач не надав суду достовірних доказів, що кредитодавець повідомляв Відповідача про виникнення прострочення по Договору про надання фінансового кредиту №16954 від 17.01.2021 р. та необхідність погасити борг; на думку відповідача, його смартфоном, який завжди був у вільному доступі на його робочому місці, могла скористатися інша особа; крім того, ані СМС-повідомлень, ані листів на електронну адресу з приводу виникнення та необхідності погашення боргу я не отримував;

3) розрахунок цієї суми процентів за користування кредитними коштами відповідає п.4.3 Договору про надання фінансового кредиту №16954 від 17.01.2021 р., але не відповідає чинним нормам пункту 5 статті 8 розділу ІІ Закону України «Про споживче кредитування», який передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Враховуючи той факт, що строк кредиту по Договору про надання фінансового кредиту №16954 від 17.01.2021 р. становить 17 днів, сума процентів за його користування не може перевищувати 170 грн. При цьому у разі непогашення кредиту загальна сума переплати не може перевищувати 200% від суми позики;

4) позивач не є фінансовою установою, не має ліцензії на надання фінансових послуг факторингу, а тому не може виступати фактором, не має права на стягнення заборгованості та пред`явлення грошових вимог по Договору факторингу № 02- 17/02/2022 від 17.02.2022 р., а сам цей договір має всі ознаки нікчемного правочину.

Ухвалою суду від 02.04.2025 відповідачу було продовжено строк для подання відзиву на позову до дня його фактичного подання. Судовий розгляд відкладено для надання позивачу можливості надати відповідь на відзив.

03.04.2025 від позивача надійшла письмова відповідь на відзив із запереченнями проти доводів відповідача, суть яких в цілому зводяться до такого:

1) позивач не має доступу до інформації про рух коштів по рахунку відповідача, оскільки вона становить банківську таємницю, тоді як відповідач не скористався своїми правами і не надав виписку про рух коштів по своєму банківському рахунку, який свідчив би про ненадходження на нього кредитних коштів;

2) сума процентів за фактичне користування кредитом нараховані відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 2.3 Кредитного договору, якими передбачено, зокрема, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом;

3) згідно п. 1.2. Договору факторингу, на умовах даного Договору та керуючись ст. 1078 ЦП України, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а клієнт відступає Факторові своє право грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі боржників ( додатку № 1 до цього Договору ). Саме цим ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» гарантує, що йому належить право вимоги по всім Кредитним договорам переуступлених до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», в тому числі по Кредитному договору № 16954 від 17.01.2021. Отже, на підставі Договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17.02.2022, Позивач одержав від ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» право вимоги по заборгованості Відповідача, що підтверджується Договором факторингу та додатками до нього, зокрема Реєстру з боржників до Договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17.02.2022. У зв`язку з цим, Позивач вважає, що доводи Відповідача стосовно переходу права вимоги за Кредитним договором від ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» є безпідставними та необґрунтованими.

Позивач в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, клопотання про відкладення судового розгляду не подав.

Відтак, підстав для відкладення судового розгляду суд не вбачає, справа підлягає розгляду за наявними матеріалами.

Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до такого.

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Судом встановлено, що 17.01.2021 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відповідачем, з урахуванням наведених вище положень законодавства про електронну комерцію і електронний документообіг, було укладено кредитний договір № 16954 (далі за текстом - Кредитний договір або Договір) про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору сторони узгодили, що кредитодавець надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах:

сума виданого кредиту: 1000,00 гривен;

дата надання кредиту: 17.01.2021;

строк кредиту: 18 днів;

валюта кредиту: гривня;

стандартна процентна ставка 2,5 % в день або 912, 5 % річних;

загальна сума процентів 450,00 грн.

Пунктом 1.4 Кредитного договору передбачено надання кредитних коштів в безготівковій формі.

Також у п. 7 Додатку до Кредитного договору сторони узгодили, що кредитні кошти будуть надані шляхом переказу на вказану відповідачем банківську карту № НОМЕР_2 .

Суд бере до уваги, що відповідач, оспорюючи факт надання йому кредитних коштів, не надав суду доказів того, що на вказану карту такі кредитні кошти не були зараховані.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що невстановлена особа могла скористатись належним відповідачу смартфоном для оформлення кредитного договору, оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження того, що відповідач ініціював розслідування цього факту в порядку дисциплінарного, адміністративного чи кримінального провадження, і не вказав конкретні обставини, за яких таке могло статися.

Більше того, такі доводи відповідача лише підтверджують, що саме за допомогою належного йому смартфона був укладений Кредитний договір, що презюмує, що саме відповідач його уклав і узгодив всі істотні умови.

Відтак, суд вважає доведеним самий факт укладення Кредитного договору і надання відповідачу кредитних коштів шляхом їх переказу на банківську карту № НОМЕР_2 .

Також судом встановлено, що 17.02.2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та позивачем укладено Договір факторингу № 02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу № 02-17/02/2022, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача щодо того, позивач не є фінансовою установою, не має ліцензії на надання фінансових послуг, та, як наслідок, нікчемність договору факторингу, з огляду на таке.

Дійсність правочину визначається нормами права, що діяли на момент його вчинення (укладання).

Відповідно до загальнодоступних відомостей на офіційному веб-сайті Національного банку України (за посиланням https://bank.gov.ua/ua/news/all/devyati-finansovim-ustanovam-anulovano-vsi-litsenziyi-28-ustanov-viklyucheno-z-reyestru), Рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг НБУ від 29.08.2022 усі наявні ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг, видані ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ», були анульовані, а саме підприємство виключено з реєстру фінансових установ.

З наведеного випливає, що до цієї дати, тобто і станом на момент укладення Кредитного договору, і станом на момент укладення Договору факторингу, позивач мав статус фінансової установи і мав відповідну ліцензію.

Іншого відповідачем не доведено.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» (в редакції, чинній станом на 29.08.2022), з дати, зазначеної у рішенні Регулятора про анулювання ліцензії чи виключення з ліцензії окремої фінансової послуги, але не раніше наступного робочого дня після дня прийняття такого рішення, фінансова компанія, ломбард не мають права здійснювати діяльність з надання фінансових послуг чи виключеного з ліцензії виду фінансової послуги (у тому числі укладати нові договори з надання відповідного виду фінансових послуг та/або продовжувати строк дії укладених договорів з надання таких фінансових послуг, та/або збільшувати розмір зобов`язань за укладеними договорами з надання таких фінансових послуг). Зобов`язання за раніше укладеними договорами про надання такої фінансової послуги виконуються сторонами в повному обсязі до моменту виконання договору.

Аналогічна норма міститься у чинній редакції вказаного Закону.

З наведеного випливає, що ані анулювання ліцензії, ані виключення кредитора з реєстру фінансових установ не припиняє зобов`язань боржника за відповідним кредитним договором, і не позбавляє кредитора права грошової вимоги і права на звернення до суду за її захистом.

Відтак, суд приходить до висновку, що позов поданий належним позивачем.

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості відповідача за Кредитним договором, суд виходить з такого.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Отже, договір факторингу є підставою для заміни сторони кредитора у грошовому зобов`язанні.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідач не надав доказів виконання ним зобов`язань за Кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними належним чином не виконував.

Однак суд не погоджується з доводами позивача щодо періоду часу, за який можуть бути нараховані проценти за користування кредитом в даному випадку.

Як випливає з правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12, кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами лише в межах періоду кредитування, який дорівнює строку, на який надався кредит.

Цей висновок також був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/45818/16.

Зокрема, Верховний Суд наголошує на тому, що за змістом ст. 1054 ЦК України позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.

Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

З наведеного випливає, що, з урахуванням суми заборгованості (1000, 00 грн.), 18-денного строку кредитування та процентної ставки 2,5% за кожен день, загальна сума процентів, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 450,00 грн. (1000,00 х 2,5% х 18), про що, власне, і зазначено в умовах Кредитного договору.

Тобто нарахування відповідачу процентів за користування кредитом за період часу після спливу строку повернення кредиту за Кредитним договором є неправомірним і не породжує у відповідача обов`язку сплачувати такі проценти.

При цьому суд відхиляє посилання позивача на п. 2.3 Кредитного договору, оскільки, як випливає з наведених вище висновків ВП ВС, поняття «строк кредиту» або «строк кредитування» не є тотожними поняттю «строк фактичного користування кредитними коштами».

Позивач має право на отримання від відповідача процентів за період фактичного користування кредитними коштами після спливу строку кредиту, нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак в межах цієї справи таких вимог не заявив.

Водночас суд відхиляє й заперечення відповідача щодо того, що процентна ставка за договорами споживчого кредитування не може перевищувати 1-го проценту на день і 200 процентів від суми кредиту в цілому, оскільки відповідна норма була включена до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, тобто вже після укладення Кредитного договору, і на спірні відносини не поширюється.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума в розмірі 1450,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 10500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування таких витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 з Додатковими угодами про його продовження до 31.12.2025, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 , копія акту про отримання правової допомоги від 10.03.2025 на суму 10500,00 грн. та платіжна інструкція № 36194 від 10.03.2025 про фактичну сплату вказаної суми на користь адвоката Пархомчука С.В.

За змістом вказаного акту про отримання правової допомоги, остання складалась з такого:

зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1 2000,00 грн.;

складання та подання до суду позовної заяви, моніторинг, аналіз судової практики 5000,00 грн.;

інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи 3000,00 грн.;

канцелярські витрати на виготовлення копій документів та відправку поштової кореспонденції 500,00 грн.

Однак суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача першої та останньої з наведених позиції, оскільки, по-перше, зустріч і консультація щодо перспективи судового врегулювання виходять за межі самого судового врегулювання, не обов`язково тягнуть звернення до суду і в цьому сенсі витрати на це не є неминучими; по-друге, витрати на виготовлення копій документів та відправлення поштової кореспонденції є накладними витратами сторони, не охоплюються поняттям правничої допомоги і не підлягають стягненню з відповідача.

Виходячи з цього, а також з урахуванням відсутності заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає обґрунтованим розмір цих витрат на суму 8000,00 грн.

Разом з цим, оскільки позов підлягає задоволенню частково, стягненню з відповідача підлягає лише пропорційна частина від вказаної суми, яка становить 1856,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 19, 141, 176, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7, ) заборгованість за Кредитним договором № 16954 від 17.01.2021 в розмірі 1450,00 грн. (одна тисяча чотириста п`ятдесят грн. 00 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7, ) судовий збір у розмірі 566,64 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1856,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з дня вручення копії рішення.

Суддя М.М. Мінаєв