"22" квітня 2025 р. Справа № 363/1724/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., перевіривши на відповідність вимогам статей 175, 177 ЦПК України позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

01.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із вказаною позовною заявою, у якій просить:

розірвати шлюб між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 10.12.1016 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації шлюбу;

визначити місце проживання їхньої неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з позивачем;

вирішити питання щодо стягнення аліментів на утримання дитини відповідно до законодавства України;

витребувати з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану актовий запис про укладення шлюбу.

Після виконання судом вимог частини шостої та восьмої статті 187 ЦПК України встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою, вказаною у позовній заяві.

Відповідно до частини першої статті 187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Перевіривши матеріалами позовної заяви, суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху з таких підстав.

Так, статтями 15, 16 ЦК України та статтею 4 ЦПК України кожній особі надано право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Суд може захистити лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси.

Статтею 175 ЦПК України встановлено вимоги до позовної заяви, а статтею 177 цього Кодексу - документи, що додаються до позовної заяви.

Щодо вимог до позовної заяви та обґрунтування позовних вимог, суд зазначає, що відповідно до частини першої, третьої статті 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору(частина шоста статті 175 ЦПК України).

Так, ознайомившись із змістом позовної заяви, перевіривши долучені докази, судом встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам частини першої статті 175 ЦПК України, пунктам 2, 4, 5, 6, 8, 9, 10, частини третьої статті 175 ЦПК України, зміст яких викладено вище по тексту ухвали суду.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду від 21.12.2007 вказано, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Позивач, звертаючись до суду з із позовною заявою, заявляє одночасно три позовні вимоги - про розірвання шлюбу, про визначення місця проживання їхньої неповнолітньої дитини з позивачем, про вирішення питання щодо стягнення аліментів на утримання дитини відповідно до законодавства України. В обґрунтування заявлених вимог, позивачем зазначено, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 10.12.2016. Від цього шлюбу у них є неповнолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбні відносини між ними фактично припинилися, подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з розбіжностями у поглядах та відсутністю взаєморозуміння. Спільне ведення господарства є формальним, сімейні стосунки втратили свою суть. Вважає, що подальше перебування у шлюбі суперечить як її інтересам, так і інтересам дитини. На даний момент вони з відповідачем проживають у його квартирі, яка була придбана ним до укладення шлюбу. У шлюбі було придбано спільний автомобіль. Вона має постійне місце роботи та фінансову спроможність забезпечувати себе та дитину самостійно. Разом з тим, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з нею, а також вирішити питання щодо виплати аліментів на її утримання відповідно до норм чинного законодавства України.

При цьому, у позовній заяві не зазначено доказів на підтвердження викладених обставин, та їх не додано до позову.

Варто зазначити, що предмет доказування у справах про розірвання шлюбу є, зокрема: фактичні взаємини подружжя; факт наявності взаємної згоди подружжя на розірвання шлюбу; факт відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу; факти, які свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення; факт наявності або відсутності угоди про утримання і виховання дітей.

Щодо порядку вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд зазначає, що частиною першою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків.

Відповідно до частини першої та другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Суд також зазначає, що предметом доказування у справах щодо визначення місця проживання дитини, зокрема, є: той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні; факти порушення одним з батьків обов`язків щодо виховання та розвитку дитини (ухилення від виконання батьківських обов`язків, фізичні покарання дитини, будь-які види експлуатації дитини); факти використання одним з батьків форм та методів виховання, які суперечать закону, моральним засадам суспільства; факти звернення матері, батька дитини або самої дитини за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій; факти здійснювання батьківських прав всупереч інтересам дитини.

До позовної заяви про визначення місця проживання дитини з позивачем, необхідно додати докази, зокрема,: висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків; акти обстеження матеріальних і житлово-побутових умов кожного з батьків (осіб, що претендують на виховання дитини), документи, що підтверджують право власності на житло; довідки і характеристики з місця роботи і місця проживання, інші документи, що характеризують батьків і їх відношення до дітей, поведінки за місцем роботи і за місцем проживання; довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника); медичні довідки; довідка і характеристики дитини і батьків з освітніх установ.

Предмет доказування у справах про стягнення аліментів є, зокрема: знаходження неповнолітньої дитини на утриманні особи, що пред`явила позов про стягнення аліментів на його утримання; наявність або відсутність між батьками угоди про сплату аліментів; ненадання утримання неповнолітній дитині або невідповідність утримання, що надається, розміру, встановленому законом; наявність або відсутність постійного місця роботи, наявність регулярного заробітку або іншого доходу (при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу); платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі; стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У позовній заяві відсутнє будь-яке обґрунтування щодо необхідності стягнення з відповідачів аліментів, а також позивачем не визначено спосіб та розмір аліментів про стягнення яких заявлено вимогу.

Щодо перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, слід зазначити, що відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно із статтею 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до частини восьмої статті 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншими учасниками в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Як убачається із копій документів (доказів), долучених до позовної заяви, вони не засвідчені належним чином позивачем. При цьому, у відповідності до пункту 8 частини третьої статті 175 ЦПК України, у позовній заяві не зазначено щодо наявності у іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заява, та які позивачем не можуть бути засвідчені. При цьому під пунктом 5 зазначено про доручення «Інші документи, що підтверджують обставини справи», зазначене суперечить вимогам пункту 8 частини третьої статті 175 ЦПК України.

Частинами другою та четвертою статті 83 ЦПК України встановлено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Так, позивачем у прохальній частині заявлено клопотання про витребування з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану актового запису про укладення шлюбу, водночас, відсутнє будь-яке обґрунтування щодо необхідності витребування вказаного доказу та на підтвердження яких обставин, враховуючи, що позивачем додано копію свідоцтва про шлюб.

Відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

При цьому, частиною другою статті 84 ЦПК України встановлені вимоги до клопотання про витребування доказів.

Так, у клопотанні про витребування доказів 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З аналізу наведених норм процесуального права, змісту і вимог позовної заяви ОСОБА_1 встановлено, що позовна заява вищевказаним нормам ЦПК України не відповідає, а подання клопотань (заяв) та вимоги до них чітко встановленні процесуальним законом.

Крім цього, щодо сплати судового збору за подання позовної заяви, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 3028 гривень.

Ставки сплати судового збору встановлено частиною другою статі 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент подачі позовної заяви складає 1211,20 гривень.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Так, як убачається із прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено три вимоги, а саме про розірвання шлюбу, про визначення місця проживання дитини та про стягнення аліментів на утримання дитини (вимоги немайнового характеру).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються.

При цьому, звертаючись до суду з позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі - 1211,20 гривень, лише за одну вимогу немайнового характеру, а не за дві.

Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору (частина четверта статті 175 ЦПК України).

Суд зазначає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовна заява подана з недотриманням вимог, встановлених статями 175, 177 ЦПК України, які є імперативними нормами закону та мають вичерпний перелік вимог щодо належного оформлення позовної заяви.

Відповідно до статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення її без руху.

Суддя зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права позивача на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31), у яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у пункті 55 справи «Креуз проти Польщі», про те, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти («Kreuz v. Poland» № 28249/95).

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, зазначених у цій ухвалі, шляхом подання до суду позовної заяви у новій редакції, яка б відповідала вимогам процесуального законодавства, з урахуванням вимог частини першої статті 177 ЦПК України, зазначивши та долучивши докази на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також надати суду докази сплати судового збору за подання позовної заяви, у визначеному Законом розмірі.

Керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини - залишити без руху та надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків у встановлений строк, заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лукач