Номер провадження: 22-ц/813/2828/25
Справа № 513/1722/23
Головуючий у першій інстанції Миргород В.С.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Коновалової В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 27 серпня 2024 року, ухвалене у складі судді Миргород В.С., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія", звернулось до Саратського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 429 від 14 червня 2018 року (яка опублікована на офіційному сайті НКРЕКП http://www.nerc.gov.ua/?id=32357) ТОВ «ООЕК» надано ліцензію з постачання електричної енергії споживачу.

З 01 січня 2019 року ТОВ «ООЕК» є постачальником універсальних послуг на якого покладений спеціальний обов`язок, щодо постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Одеської області. Реєстр Електропостачальників, які отримали доступ до електричних мереж Оператора системи розподілу електричної енергії АТ «ДТЕК Одеські електромережі», публічно розміщений на сайті останнього: https://dtek-oem.com.ua/download/reiestr-elektropostachal-nykiv/.

У зв`язку з реформою у сфері енергетики, всі діючі станом на 31 грудня 2018 року побутові споживачі постачальника за регульованим тарифом (в Одеській області - це АТ «ДТЕК Одеські електромережі») автоматично, без додаткової згоди самих споживачів, почали отримувати послуги постачання електричної енергії від нового постачальника електричної енергії на умовах раніше укладених договорів.

Між ТОВ «ООЕК» та побутовим споживачем ОСОБА_1 , що є власником, мешкає та є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , укладено договір про постачання електричної енергії на умовах раніше укладеного договору з АТ «ДТЕК Одеські електромережі». Згідно умов договору ТОВ «ООЕК» постачало електричну енергію на об`єкт побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 . Для проведення розрахунків ТОВ «ООЕК» на ім`я побутового споживача ОСОБА_1 відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 . З отриманих даних вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 станом на 20 грудня 2023 року за період з січня 2022 року по грудень 2023 року було спожито електроенергії 20331 кВт.год на суму 30741,60 грн. Боржником сплачено заборгованість в розмірі 3046,00 грн, з них 1542,47 грн нарахування попередніх періодів. Отже, несплата ОСОБА_1 вартості спожитої електричної енергії у розмірі 29238,07 грн, є підставою для захисту прав та інтересів ТОВ «ООЕК» в судовому порядку на підставі ст. 16 ЦК України

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 27 серпня 2024 року позов ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» поданий на підставі довіреності через представника Варимез Дмитра Дмитровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію - задоволено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що беручи до уваги наявність між сторонами фактичних відносин з приводу постачання та споживання електричної енергії, враховуючи несвоєчасну сплату за спожиту електричну енергію та відсутність доказів, які б спростовували наявну заборгованість, які відповідачем до суду не надано, тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 29238,07 грн.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Саратського районного суду Одеської області справа від 27 серпня 2024 року скасувати та встановити: факт відсутності договірних (цивільних) відносин між позивачем| і відповідачем; факт відсутності доказів, що підтверджують наявність юридичного спору між відповідачем та позивачем; факт відсутності у відповідача статусу побутовий споживач та споживач; відсутність доказів щодо надання комунальних послуг виконавцем комунальних послуг TOB «ООЕК»; факт відсутності доказів щодо існування заборгованості.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що дане рішення порушує основні засади верховенства права, норми матеріального та процесуального права, зокрема ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 263, ЦПК України. Вважає дане рішення, упередженим, необґрунтованим, незаконним та несправедливим.

Вказує, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом(ч. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України). '

У відповідача як співвласника (відповідно до ст. б Конституції (Основного Закону) Союзу Радянських Соціалістичних Республік та Основ законодавства України) національних багатств України та всенародного добра не застосовуються норми цивільного законодавства щодо купівлі на ринку того, що належить їй згідно законодавства України.

Апелянт не є учасником ринку електричної енергії (не підпадає під дію ЗУ Про ринок електричної енергії), що підтверджується відсутністю будь-яких доказів щодо добровільного набуття її особою статусу учасника ринку.|

Відповідач може підпадати лише під дію ЗУ Про житлово-комунальні послуги, де вона може набути статусу "індивідуальний споживач.

Зазначає, що квартира АДРЕСА_2 ) відсутня в реєстрах ЄДР-УКРАЇНИ.

«Дія» терміну «об`єкт побутового споживача» (п. 14.1.129 Податкового кодексу України) не поширюється на зазначену квартиру.

На її житло не поширюється дія Закону України «Про ринок електричної енергії».

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують належність квартири до об`єкту побутового споживач.

Звертає увагу, що надання комунальних послуг можливе виключно за індивідуальними договорами. Не передбачено законодавством України надання комунальної послуги з постачання електричної енергії за публічними договорами та заявами-приєднаннями.

Суд першої інстанції при розгляді цієї справи помилково застосував Закон України «Про ринок електричної енергії» , а не Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Позивачем не наданні відповідні фінансові документи до позовної заяви, які відповідають Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Не підписані посадовими особами, як того вимагає ДСТУ 4163 2020р., що підтверджується відповідним висновком Верховного Суду при розгляді справи №299/1153/21

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази законної господарської діяльності позивача.

Відсутні достатні підстави вважати, що відповідач ОСОБА_1 могла бути зареєстрованою за адресою, вказаною в рішенні та проживати АДРЕСА_1 , оскільки станом на 17 грудня 1998 року була прописана за адресою АДРЕСА_3 , та знята з реєстрації місця проживання лише 18.05.2013 р.

Застосування положення ч. 1 ст. 628 ЦКУ до відносин, які виникли між відповідачем та ТОВ «ООЕК» є помилковим, оскільки відсутні факти погодження відповідачем публічного договору з ТОВ «ООЕК», а також факти щодо її приєднання до умов цього договору.

Відсутні будь-які дані щодо особистого ознайомлення з випуском газети «Одеські вісті» та вкладеним до неї.

Згідно положень ЦПК позивач має довести всі обставини, на які посилається в позові,

Проте зазначена норма не виконана позивачем.

Позиція учасників справи.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, як обґрунтоване і повністю відповідає нормам матеріального й процесуального права.

Щодо явки сторін.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 29238,07 грн. і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» є постачальником універсальних послуг, на якого покладений спеціальний обов`язок щодо постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Одеської області відповідно до ст. ст. 62 ч. 2 п. 2, 63 Закону України «Про ринок електричної енергії».

З витягу з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.29 а).

Особовий рахунок № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 (т.1 а.с.12)

Відповідно до даних за особовим рахунком № НОМЕР_2 саме за споживачем ОСОБА_1 обліковується заборгованість перед позивачем, за спожиту електричну енергію за період з 01 січня 2022 року по грудень 2023 року у розмірі 29238,07 грн. що свідчить про фактичне користування відповідачем житлово-комунальними послугами (т.1 а.с.15).

Будь-яких спростувань розрахунку заборгованості за спожиту електроенергію за адресою: АДРЕСА_4 по особовому рахунку № НОМЕР_2 , відповідачем до суду не надано.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні у суді першої інстанції пояснила, що особовий рахунок № НОМЕР_2 за адресою її реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 дійсно було переоформлено на її ім`я у січні 2007 року, у зв`язку з оформленням договору купівлі-продажу квартири.

З постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) вбачається, що згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує.

Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 16.05.2023 року зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія". Види економічної діяльності: Торгівля електроенергією ( основний). ( т.1 а.с.23).

Згідно частин 1 та 2 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

На засіданні НКРЕКП, що відбулось 14.06.2018 у формі відкритого слухання, прийнято рішення про видачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу (постанова НКРЕКП №429 від 14.06.2018 яка опублікована на офіційному сайті НКРЕКП http://www.nerc.gov.ua/?id=32357)).

Відповідно до постанови НКРЕКП № 1268 від 26 жовтня 2018 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території» ТОВ «ООЕК» є постачальником універсальних послуг на якого покладений спеціальний обов`язок, щодо постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Одеської області.

29.12.2018 року у засобах масової інформації - газеті «Одеські вісті» позивач повідомив споживачам електричної енергії про розміщення на офіційному сайті ТОВ "Одеська обласна енергопостачальна компанія": www.ООЕК.od.ua, форми договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, які є його невід`ємними частинами, розробленого постачальником універсальних послуг ТОВ "Одеська обласна енергопостачальна компанія" на основі Істотних умов визначених п.3.3 та типової форми договору, встановленої Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 року. (т.1 а.с.25).

Статтею 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Статтями 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальний порядок укладання, зміни і розірвання договору регулюється главою 53 ЦК України.

Відносини з приводу укладання договору на постачання електричної енергії та відносини з приводу її споживання регулюються статтею 714 ЦК України, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 року (далі Правила) та Законом України «Про ринок електричної енергії».

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (стаття 714 ЦК України).

Тлумачення статті 714 ЦК України свідчить, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання енергетичних ресурсів споживачу, є видом договору купівлі-продажу (див. подібний висновок в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17).

Згідно з пунктом 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до постанови.

11 червня 2018 року набрали чинності Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила), затвердженні постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312.

Відповідно до пункту 1.1.1. Правил (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.

Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.

Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Пункт 1.2.1. Правил (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), визначає, що на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку (пункт 1.2.7. Правил).

Відповідно до пункту 1.2.15. Правил (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

Електропостачальники зобов`язані повідомляти оператора системи розподілу (передачі) про укладення та розірвання договору із споживачем в установленому цими Правилами порядку. При переході права власності (користування) на об`єкт до нового власника (користувача) переходять права та обов`язки за договорами, укладеними відповідно до цих Правил, крім випадків, передбачених законодавством.

Оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок (пункт 2.1.2. Правил).

Згідно пункту 2.1.3. Правил ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки є споживач. Споживачі укладають договір споживача про розподіл (передачу) електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору за наявності паспорта точки розподілу. У разі надання послуги з приєднання до електричних мереж ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є оператор системи.

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17 (провадження № 61-1178св20)).

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

За змістом ст. 11 ЦК України факт відкриття особового рахунку та постачання електричної енергії вважається укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику» (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 509/3536/15-ц та від 15 липня 2019 року у справі № 347/713/17).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20) зазначено, що «з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності».

Абзацом п`ятим пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

У відповідності до п. 13 Перехідних положень вказаного закону, передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

З балансу абонента ОСОБА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 сплатила за користування електричною енергією за період з 01.01.2022 року по 31.01.2022 року суму 1548-00 грн. та за період з 01.06.2022 року по 01.07.2022 року суму 1498-00 грн., що свідчить про укладення ОСОБА_1 з позивачем договору на постачання електричної енергії шляхом оплати виставленого рахунку ( т.1 а.с.12).

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині того, що апелянтом не було укладено будь яких договір з відповідачем, апеляційний суд відхиляє.

Підключення електроенергії за заявою наймача (власника квартири, приміщення) і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правила роздрібного ринку електричної енергії.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії", підпункту 1 пункту 5.2.1 ПРРЕЕ електропостачальники, мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії", підпунктів 1, 2 пункту 5.5.5 ПРРЕЕ, споживач електричної енергії, серед іншого, зобов`язаний: - користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); - сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Частина 1 статті 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору. Умови цього договору є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Положеннями ст.638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Правилами ч 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Пропозицією укласти договір, відповідно до частиною 1 статті 641 ЦК України, є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

У разі, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір хоч і не надала відповідь про прийняття договору, але вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина 2 статті 642 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене апеляційним судом достеменно встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини з приводу надання послуг з електропостачання.

ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» як постачальник електричної енергії свої зобов`язання виконує та надає відповідачу послуги з постачання електроенергії. Однак відповідач, що підтверджено матеріалами справи, взятих на себе зобов`язань належним чином не виконує та не сплачує вартість спожитої електричної енергії вчасно.

Посилання відповідачки на те, що позивачем не надано доказів наявності договору укладеного між сторонами, суд не приймає до уваги, оскільки боржник є фактичним споживачем електричної енергії, саме на ім`я відповідача відкритий особовий рахунок № НОМЕР_2 за адресою місця реєстрації та проживання, саме за адресою реєстрації відповідача постачається електрична енергія і в період з січня 2022 року по грудень 2023 року відповідачкою здійснено оплату за користування електричною енергією згідно особового рахунку № НОМЕР_2 в сумі 3046 грн, тобто з урахуванням вимог ПРРЕЕ та абз.5 п.13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії» свідчить про те, що договір між позивачем та відповідачем, вважається укладеним.

Окрім цього з 01.01.2019 року ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» є постачальником універсальних послуг на якого покладений спеціальний обов`язок, щодо постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Одеської області, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 62 Закону України «Про ринок електричної енергії». У зв`язку з реформою у сфері енергетики, всі діючі, станом на 31.12.2018 року побутові споживачі постачальника за регульованим тарифом (по Білгород-Дністровському району це ВАТ «Одесаобленерго») автоматично, без додаткової згоди самих споживачів почали отримувати послуги постачання електричної енергії від нового постачальника - це ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на умовах раніше укладених договорів.

Отже, судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та фактично споживає надані позивачем послуги, але не сплачує їх, внаслідок чого утворилась заборгованість, що свідчить про наявність у позивача права вимоги оплати заборгованості за спожиту електроенергію та про необґрунтованість твердження відповідачки про відсутність такого права.

Про наявність обов`язку споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними при відсутності підписаного договору про надання таких послуг, неодноразово зазначалось у правових позиціях, сформованих у постанові ВСУ від 26.04.2016 у справі N 6-2951цс15 та у постанові ВС від 06.11.2019 у справі N 642/2858/16 (провадження N 61-26204св18).

Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59 цс13 та від 18.11.2015 у справі №6-582цс15, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Доказів визнання недійсним або припиненим договору, щоб стало підставою його невиконання стороною, суду не надано.

Також колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу твердження апелянта, щодо закриття провадження у справі за відсутності предмету спору, оскільки відповідно до п.2 ч.1 стт.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Саме такі висновки щодо застосування спірних норм права (п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України) викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 року у справа № 638/3792/20.

Натомість між сторонами у справі наявний предмет спору у сфері користування, сплати за користування електричною енергією та залишились неврегульовані питання, що позбавляє суд права закрити провадження у справі з цих підстав, про що вірно було зазначено судом першої інстанції.

Беручи до уваги наявність між сторонами фактичних відносин з приводу постачання та споживання електричної енергії, враховуючи несвоєчасну сплату за спожиту електричну енергію та відсутність доказів, які б спростовували наявну заборгованість, які відповідачем до суду не надано, тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 29238,07 грн.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд зазначає, що фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та до власного трактування норм законодавства.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що між ТОВ «ООЕК» та побутовим споживачем ОСОБА_1 , що є власником, мешкає та є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , укладено договір про постачання електричної енергії на умовах раніше укладеного договору з АТ «ДТЕК Одеські електромережі». Згідно умов договору ТОВ «ООЕК» постачало електричну енергію на об`єкт побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 .

Для проведення розрахунків ТОВ «ООЕК» на ім`я побутового споживача ОСОБА_1 відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 . З отриманих даних вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 станом на 20 грудня 2023 року за період з січня 2022 року по грудень 2023 року було спожито електроенергії 20331 кВт.год на суму 30741,60 грн. Боржником сплачено заборгованість в розмірі 3046,00 грн, з них 1542,47 грн нарахування попередніх періодів. Отже, несплата ОСОБА_1 вартості спожитої електричної енергії у розмірі 29238,07 грн, є підставою для захисту прав та інтересів ТОВ «ООЕК» в судовому порядку на підставі ст. 16 ЦК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» є постачальником універсальних послуг, на якого покладений спеціальний обов`язок щодо постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Одеської області відповідно до ст. ст. 62 ч. 2 п. 2, 63 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.29 а).

Особовий рахунок № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито на ОСОБА_1 .

Відповідно до даних за особовим рахунком № НОМЕР_2 саме за споживачем ОСОБА_1 обліковується заборгованість перед ТОВ «ООЕК», за спожиту електричну енергію за період з 01 січня 2022 року по грудень 2023 року у розмірі 29238,07 грн. що свідчить про фактичне користування відповідачем житлово комунальними послугами.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

За змістом ст. 11 ЦК України факт відкриття особового рахунку та постачання електричної енергії вважається укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику» (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 509/3536/15-ц та від 15 липня 2019 року у справі № 347/713/17).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20) зазначено, що «з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності».

Абзацом п`ятим пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

У відповідності до п. 13 Перехідних положень вказаного закону, передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Підключення електроенергії за заявою наймача (власника квартири, приміщення) і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правила роздрібного ринку електричної енергії.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії", підпункту 1 пункту 5.2.1 ПРРЕЕ електропостачальники, мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» як постачальник електричної енергії свої зобов`язання виконує та надає відповідачу послуги з постачання електроенергії. Однак відповідач, взятих на себе зобов`язань належним чином не виконує та не сплачує вартість спожитої електричної енергії вчасно.

Про наявність обов`язку споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними при відсутності підписаного договору про надання таких послуг, неодноразово зазначалось у правових позиціях, сформованих у постанові ВСУ від 26.04.2016 у справі N 6-2951цс15 та у постанові ВС від 06.11.2019 у справі N 642/2858/16 (провадження N 61-26204св18).

Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59 цс13 та від 18.11.2015 у справі №6-582цс15, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Таким чином, відповідач зобов`язана сплатити заборгованість за надані їй послуги.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 27 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

В.А. Коновалова