Дата документу 14.04.2025Справа № 554/9371/23
Провадження № 2/554/521/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Шевської О.І.

за участю секретаря Рябченко В.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що відповідачу надані послуги з теплопостачання в квартиру по АДРЕСА_1 ; за період з 01.02.2018 року по 01.07.2019 року існує заборгованість в розмірі 19640,91 гривень. Крім того, вважає, що відповідно до ст.625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 28528,35 гривень.

Ухвалою суду від 27.02.2024 року скасовано заочне рішення суду та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

09.04.2024 року від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про визнання поважними причин пропуску строків позовної давності, прохала визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та поновити їх.

Представиником відповідача адвокатом Кузь О.М. на адресу суду подано заяву про застосування строків позовної давності. Вказав, що позивач звенувся до суду 05.10.2023 року щодо заборгованості, яка виникла за період з 01.02.2018 року по 01.09.2019 року, тобто пропустив передбачений законом строк позовної давності на один рік три місяці і пять днів, не заявивши клопотання про поновлення строку звернення до суду. Прохав прийняти заяву та відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

10.09.2024 року представником позивача подано клопотання про визнання поважними причин пропуску строків позовної давності. Вказала, що відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS COV-2» з 12 березня 2020 на території України був встановлений карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, №641 від 22.07.2020, №760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, №104 від 17.02.2021, №405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021, №855 від 11.08.2021, №981 від 22.09.2021. Звертаємо увагу, що карантин неодноразово продовжувався. Отже перебіг позовної давності щодо позовних вимог підприємства продовжується на строк дії карантину. З даного приводу висловив свою думку і Полтавський апеляційний суд в постанові від 30.03.2022, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVІD19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, підприємство правомірно звернулось до суду щодо стягнення заборгованості, що утворилась в результаті невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за спожиті послуги теплопостачання за адресою кв. АДРЕСА_2 .

13.11.2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача адвоката Кузь О.М. Вказав, що позивач просив визнати поважними причини пропуску строків позовної давності але не надав доказів їх поважності та пояснив що вони полягають у тому, що він звертався раніше із заявою про видачу судового наказу.

Відповідно п. 38 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року по справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19 суд вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17).Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Представник позивача до суду не з`явилася, подала заяву в якій прохала проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала т а прохала їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Кузь О.М. до суду не зявилися. Представником подано заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що проти позову заперечує та просить застосувати позовну давність.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.02.2018 року по 01.07.2019 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , але плата за послуги в повному обсязі не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 19640,91 гривень. При цьому, розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам.

Тому, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання за період 01.02.2018 року по 01.07.2019 року в сумі 19640,91 гривень.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням змісту вказаної норми боржникам за період з 21.03.2018 по 01.02.2022 року нарахований індекс інфляції в сумі 6210,63 грн. та 3 % річних у сумі 2676,81 грн., у зв`язку з чим загальна заборгованість склала 28582,35 грн.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Ураховуючи викладене, суддя вважає, що відповідач, як споживач послуг з теплопостачання, перебуває у фактичних договірних правовідносинах з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», але взяті на себе зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання не виконує.

Щодо строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити відповідачу в задоволенні заяви про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

За змістом статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статті 260 цього Кодексу позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 Цивільного кодексу України.

Завдання цивільного судочинства, закріплені в статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, реалізуються як в наказному, так і в позовному провадженні.

Відповідно до частини 2 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи, визначені в частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Статтею 253 цього Кодексу передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по оплаті за спожиті послуги за адресою: АДРЕСА_1 утворилася заборгованість за період з 01.02.2018 по 01.07.2019, підприємство в лютому 2021 року звернулося до Київського районного суду м. Полтави з заявою про видачу судового наказу щодо її стягнення з ОСОБА_1 .

03.02.2021 Київським районним судом м. Полтави від 03.02.2021 було винесено судовий наказ, яким стягнуто вказану заборгованість.

Не погодившись з судовим наказом, боржник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про його скасування. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03.07.2023 року по справі № 554/11798/20 судовий наказ скасовано, а сторонам роз`яснено, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову, як визначено частиною 3 статті 171 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, звернення до суду в грудні 2020 року, винесення в послідуючому судового наказу Київським районним судом м. Полтави від 03.02.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.02.2018 по 01.07.2019, набрання ним законної чинності та видача стягувачу для пред`явлення до примусового виконання, свідчить про те, що до моменту його скасування 03.07.2023 року порушене право підприємства не підлягало захисту.

Також слід врахувати, що саме з моменту винесення Київським районним судом м. Полтави ухвали від 03.07.2023 про скасування судового наказу від 03.02.2021, відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України, знову почався перебіг позовної давності. Оскільки саме з цього часу у стягувача виникло право звернутися з тими ж вимогами в позовному провадженні, а порушене право, після скасування наказу, знову підлягало захисту.

З даного питання Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, на підставі якого, відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року по справі № 6-169цс14. Виходячи з вищевикладеного, строк позовної давності відповідно до частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України перервався зверненням до суду з заявою про видачу судового наказу 22.12.2020 року, про що свідчить реєстр справ переданих підприємством до Октябрського районного суду м. Полтави, з відповідною відміткою.

При цьому з моменту винесення Київським районним судом м. Полтави ухвали від 03.07.2023 року про скасування судового наказу виданого 03.02.2021 року, почався перебіг позовної давності, оскільки відповідно до положень частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України саме з цього часу у стягувача виникло право звернутися з тими ж вимогами в порядку позовного провадження, а порушене право, після скасування наказу, знову підлягало захисту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року по справі № 712/8916/17 висловила наступну правову позицію: Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним.

Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, частина друга статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.

Таким чином, підприємство правомірно звернулось до суду щодо стягнення заборгованості, що утворилась в результаті невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за спожиті послуги теплопостачання за період 01.02.2018 по 01.07.2019 по кв. АДРЕСА_2 . 09.04.2024 року через канцелярію Октябрського районного суду м. Полтави підприємство подало клопотання, в якому просила суд визнати поважними причини пропуску строків позовної давності та прохали поновити їх.

Окрім того, відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS COV-2» з 12 березня 2020 на території України був встановлений карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, №641 від 22.07.2020, №760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, №104 від 17.02.2021, №405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021, №855 від 11.08.2021, №981 від 22.09.2021. Звертаємо увагу, що карантин неодноразово продовжувався. Отже перебіг позовної давності щодо позовних вимог підприємства продовжується на строк дії карантину. З даного приводу висловив свою думку і Полтавський апеляційний суд в постанові від 30.03.2022, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVІD19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, підприємство правомірно звернулось до суду щодо стягнення заборгованості, що утворилась в результаті невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за спожиті послуги теплопостачання за адресою кв. АДРЕСА_2 .

А тому, аргументи відповідача з приводу пропущення позивачем строків позовної давності є безпідставними.

За період з 21.03.2018 року по 01.02.2022 року нараховано індекс інфляції в сумі 6210,63 гривень, та 3 % річних в сумі 2676,81 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 28528,35 гривень.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 2684 гривень.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,141,263-265,280-282 ЦПК України, ст.ст.16,525,526,541 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Клопотання представнкиа позивача про поновлення строків позовної давності - задовольнити.

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (місцезнаходження: м.Полтава, вул.Комарова,2а; р/рахунок №№ НОМЕР_2 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478, ЗКПО 03338030) суму заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 28528,35 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір в сумі 2684 гривень.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», місцезнаходження: м.Полтава, вул.Комарова,2а; МФО 320478, ЗКПО 03338030;

відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя О.І. Шевська