СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/583/25
22 квітня 2025 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Єросової І.Ю.,
при секретарі судових засідань Шило М.І.,
Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 26 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 08 серпня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача адвоката Єрмоленко Н.М. до суду надійшла заява, якою позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити та розгляд справи провести без її участі та участі позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить наступного висновку.
Судом встановлено, що між ТОВ «ІСКО», що зареєстроване за адресою: вул. Сім`ї Стешенків,9 в м.Києві та ОСОБА_1 , 04 квітня 2018 року укладений попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Борківським А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу зареєстрований в реєстрі за N 243 (далі - попередній договір).
За умовами попереднього договору (п. 1.1.) Сторони зобов?язуються, в строки встановлені в пункті 1.4. розділу 1 попереднього договору, укласти Договір купівлі-продажу квартири (далі - Основний договір), відповідно до якого Сторона-1 (в Основному договорі - Продавець) зобов?язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані в підпункті 1.4.1. пункту 1.4. розділу 1 Попередиього договору (далі - Об?єкт), яка знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_3 , (далі - Будинок), а Сторона-2 (в Основному договорі - Покупець) зобов?язується прийняти у власність (купити) Об?єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 Попереднього договору.
Згідно з п. 1.2. попереднього договору Сторони встановили, що виконання зобов?язання щодо укладання та нотаріального посвідчення Основного договору, яке встановлене пунктом 1.1. розділу 1 Попереднього договору повинне бути забезпечене. Вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов`язання Сторони визначають в окремому Договорі про забезпечення виконання зобов?язань.
Зазначений Договір про забезпечення виконання зобов?язань № ПК/5/12/1049 (далі - Договір про забезпечення) Сторони уклали 04.04.2018 року у простій письмовій формі та підписали одночасно з укладенням та нотаріальним посвідченням попереднього договору.
Відповідно до п.1.2. Договору про забезпечення та п. 1.4.1. попереднього договору характеристики об`єкту становлять: квартира (будівельний) № 1049, однокімнатна, орієнтовна загальна площа кв.м. 22,2, поверх АДРЕСА_4 .
Для підтверджения зобов?язань, що виникли у Сторін згідно з попереднім договором щодо укладення та нотаріального посвідчения Основного договору, та забезпечення виконання таких зобов?язань, ОСОБА_1 зобов?язувалась сплатити ТОВ «ІСКО» згідно з п. 2.2. Договору про забезпечення суму грошових коштів в розмірі 236 830 гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ, яка зараховується ТОВ «ІСКО» до платежів за Основним договором.
На виконання вищезазначених договорів покупець виконала грошові зобов?язання, сплатила продавцю вищезазначені суми грошових коштів, що підтверджується платіжними документами, які долучено до позовної заяви, а також підтверджується відсутністю претензій з боку Продавця.
Пунктом 1.3. попереднього договору плановим строком введення в експлуатацію Будинку було визначено III (третій) квартал 2019 року.
Пунктом 1.4. попереднього договору Сторони зобов?язуються укласти Основний договір протягом - IV (четвертого) кварталу 2019 року, але в будь-якому разі не раніше отримання Стороною-1 правовстановлюючих документів на Об?єкт та налання Державною реєстраційною службою України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення Основного договору та з урахуванням вимог пункту 5.2. розділу 5 Попереднього договору. Сторони встановили, що Основний договір укладається протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання Стороною-2 відповідного повідомлення від Сторони-1, яке надсилається поштою рекомендованим листом або іншим способом, який Сторони оберуть за взаємним погодженням.
Згідно з п. 3.2.1. ТОВ «ІСКО» зобов?язується належним чином виконувати свої зобов?язання за Договором, тобто завершити будівництво будинку і ввести в експлуатацію в III (третьому) кварталі 2019 року.
Оскільки пропозиції щодо укладання Основного договору від ТОВ «ІСКО» не надходили, 01.04.2024 позивач звернулась до відповідача з пропозиціями про укладення Основного договору купівлі-продажу квартири, яка знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_3 . Однак, лист повернувся до поштового відділення не врученим.
Рішення Київради від 26 липня 2007 року N 61/1895 «Про передачу спільному українсько-в`єтнамському підприємству у формі ТОВ «КОМ`ЮН-ТРЕЙД» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу із вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом (зміна цільового призначення) на АДРЕСА_5 » терміном на 5 років. У подальшому укладено договір про поновлення договору оренди земельної ділянки № 62 від 21.03.2018 (строк дії до 21.03.2023).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, порядок набуття права власності на об`єкт нерухомого майна після прийняття такого об`єкта в експлуатацію визначений законом.

Майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).

Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 16 листопада 2020 року у справі N 755/8933/18 (провадження N 61-4251св19).

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі N 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі N 6-318цс15, від 18 листопада 2015 року у справі N 6-1858цс15, від 10 лютого 2016 року у справі N 6-2124цс15.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року N 761/5156/13-ц суд зазначив, що під майновим правом слід розуміти "право очікування", що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна. Майновим правом на об`єкт незавершеного будівництва є обумовлене договором право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли настали певні, але не всі, юридичні передумови, необхідні та достатні для набуття речового права. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка обрала такий спосіб захисту порушеного права, який, на її думку, є ефективним і не заборонений законом.

Враховуючи характер спірних правовідносин, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту порушених прав не заборонений законом та у світлі цієї справи є ефективним, оскільки іншим шляхом захистити її права позивачка не могла. Тому необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо неналежності такого обраного позивачкою способу захисту її прав як визнання за нею майнових прав на квартиру як на частку в об`єкті незавершеного будівництва.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постановах від 27 лютого 2019 року у справі N 761/32696/13-ц (провадження N 14-606цс18) та від 20 березня 2019 року у справі N 761/20612/15-ц (провадження N 14-39цс19) у разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

Частинами другою-третьою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Позивачем не доведено існування договірних відносин між юридичною особою ТОВ «КОМ`ЮН-ТРЕЙД», якій передавалась земельна ділянка в оренду для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу та ТОВ "ІСКО" з яким позивач укладала попередній договір купівлі-продажу квартири.

Необхідною умовою набуття майнових прав на квартиру у незавершеному будівництвом будинку є укладення договору передачі права вимоги між ТОВ «КОМ`ЮН-ТРЕЙД» та ТОВ "ІСКО".

При цьому, доказів того, що ТОВ "ІСКО" є правонаступником попереднього забудовника ТОВ «КОМ`ЮН-ТРЕЙД» матеріали справи не містять.

Таким чином, не доведено наявність прав на квартиру належними, достатніми та допустимими доказами.

За вищевикладених обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 89, 141, 178, 247, 259, 263-265, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСКО» (03148, м.Київ, вул.Сім`ї Стешенків, 9) про визнання майнового (речового) права на об`єкт незавершеного будівництва, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Єросова