Справа № 944/4485/24
Провадження №2/944/519/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Колтуна Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Корабель С.А.,

представника позивача - Сивенка В.П.,

представника відповідача - Пащинської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРКОЙЛ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними правочинів,

встановив:

представник позивача ТОВ «МЕРКОЙЛ» адвокат Сивенко В.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельних ділянок та відновлення становища, що існувало до укладення договорів.

На обґрунтування позову зазначив, що ТОВ «МЕРКОЙЛ» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір поставки нафтопродуктів №08-06- 02/2022 від 08.06.2022

На виконання умов вказаного Договору, у період з червня 2022 року по травень 2023 рік, позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято пальне на загальну суму 7 429 593,89 грн. Позивачем за договором було здійснено поставки товару за видатковими накладними, строк виконання зобов`язання зі сплати грошових коштів за якими настав. За поставлений товар відповідач здійснив лише часткову оплату. В результаті чого сума боргу, за поставлений товар з урахуванням часткової оплати становила 6 142 773,89 грн.

15.07.2024 позивачем на адресу відповідача було направлено заяву про припинення зобов`язання зарахуванням, за якою зобов`язання ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ «МЕРКОЙЛ» за договором поставки нафтопродуктів № 08- 06-02/2022 від 08.06.2022 15.07.2024 припинилися зарахуванням однорідних зустрічних вимог на суму 5 027 751,46 грн. Отже, станом на 16.07.2024 розмір основної заборгованості ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ «МЕРКОЙЛ», після часткового припинення зобов`язань зарахуванням, складає 1 115 022,43 грн.

Враховуючи вимоги пунктів 4.3 та 4.4 Договору, відповідач зобов`язаний був здійснити оплату за поставлений Товар протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту, отримання товару від постачальника, в такому разі, зобов`язання вважалося б виконаним з моменту надходження грошових коштів за кожну окрему партію товару на поточний рахунок постачальника. Відповідач, у визначені договором строки не здійснив розрахунку за поставлений товар, що призвело до прострочення виконання зобов`язання з оплати товару та порушення права та законних інтересів ТОВ «МЕРКОЙЛ».

Враховуючи, що остання поставка товару відбулась 22.05.2023 остаточний строк виконання зобов`язання ФОП ОСОБА_1 щодо оплати нафтопродуктів на користь ТОВ «МЕРКОЙЛ» за договором поставки нафтопродуктів № 08-06-02/2022 від 08.06.2022 настав 27.05.2023.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивачем на адресу відповідача було направлено претензію про сплату заборгованості за поставлений товар з врахуванням штрафних санкцій на загальну суму 11 600 221,80 грн.

З метою стягнення вищевказаної заборгованості за договором поставки нафтопродуктів № 08-06-02/2022 від 08.06.2022 року ТОВ «МЕРКОЙЛ» було змушене звернутися з відповідним позовом до Господарського суду Львівської області. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.08.2024 відкрито провадження у справі № 914/1930/24 за позовом ТОВ «МЕРКОЙЛ» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Однак, як стало відомо позивачу, ОСОБА_1 було здійснено відчуження нерухомого майна за договорами дарування житлового будинку та земельної ділянки від 11.07.2024, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 та земельних ділянок з кадастровими номерами :04:002:0212; :041:002:0213 на користь ОСОБА_3 , яка є донькою відповідача ОСОБА_1 .

Указані договори дарування позивач уважає такими, що були заздалегідь спрямовані відповідачами, які є родичами, на шкоду позивачу, адже правочин відбувся після 27.05.2023 (дати остаточного визначення (формування) заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «МЕРКОЙЛ» та після отримання нею претензії про сплату заборгованості) та такі дії були спрямовані на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язань перед ТОВ «МЕРКОЙЛ» шляхом стягнення грошових коштів за рішенням суду у разі задоволення вимог.

У зв`язку із викладеним, представник позивача просить суд визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельних ділянок, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11.07.2024, посвідчені приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Бунтусовою О.В. та відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення вищевказаного майна на користь ОСОБА_1

27.08.2024 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Пащинської А.О. надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, остання вказала на те, що вказані у позові представником позивача обставини виходять за межі предмету позову та є предметом та підставою позову у господарському судочинстві. Так, стороною відповідача визнається, що 08.06.2022 між сторонами було укладено договір поставки нафтопродуктів № 08-06-02/2022, згідно з умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця нафтопродукти в кількості та асортименті, що погоджені сторонами відповідно до умов цього договору, а покупець зобов`язується прийняти товар від постачальника та оплатити його вартість на умовах цього договору. Однак, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази погодження сторонами варіанта оплати за поставлений товар, та зважаючи на відсутність виставлених постачальником рахунків-фактури покупцю, вбачається аргументованим висновок, що відсутні законні підстави вважати, що строк виконання грошового зобов`язання відповідачем взагалі не настав. Звернула увагу суду на те, що оспорювані договори було укладено та нотаріально засвідчено 11.07.2024, тобто до моменту відкриття провадження у справі № 914/1930/24 та позивач не довів ту обставину, що договори дарування, укладені між відповідачами, є фіктивним. Відтак, представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на його необґрунтованість.

17.09.2024 ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.03.2025 закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні. Вирішено питання витребування доказів - копії актового запису про народження ОСОБА_4 та про шлюб ОСОБА_3

29.03.2025 на адресу суду, на виконання ухвали із Яворівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли копії записів актів про народження та про шлюб ОСОБА_3 .

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позові. Додатково зазначив, що до обставин, які дозволяють кваліфікувати оспорювані договори дарування, як такі, що вчинені на шкоду ТОВ «МЕРКОЙЛ» слід віднести і рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/1930/24 за позовом ТОВ «МЕРКОЙЛ» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення 7784930,50 грн за договром поставки від 08.06.2022 №08-06-02-2022, яке на даний час оскаржене стороною відповідача. Сукупність наведених у позові обставин доводить той факт, що відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами. Відчуження належного ОСОБА_1 майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення ТОВ «МЕРКОЙЛ» на її майно як боржника. Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. ОСОБА_1 відчужуючи належні їй на праві власності житловий будинок та на земельні ділянки своїй дочці ОСОБА_2 була обізнана про наявність заборгованості перед позивачем, а встановлення фраудаторності договору є достатньою та самостійною підставою визнання його недійсним та застосування наслідків його недійсності.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Пащинська А.О. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі та просила суд відмовити у їх задоволенні, з огляду на те, що жодних намірів будь-яким чином порушити договорами дарування будь-чиї права ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 не мали. Відповідачі по справі не знали про існування будь-яких обмежень щодо розпорядження належним їм нерухомим майном. Окрім цього, ТОВ «МЕРКОЙЛ» не надано до суду жодних доказів про існування будь-яких обмежень чи заборон на розпорядження цим майном. Як і не надано жодних доказів про заподіяння йому будь-якої шкоди даними договорами. До того ж, як видно із наданих до суду доказів, на день укладення оспорюваних договорів дарування жодного виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 не було, як і не було жодних обмежень чи заборон щодо розпорядження належним їй нерухомим майном. За таких обставин дії відповідачів є правомірними та добросовісними, оскільки жодним чином не порушили прав інших осіб та не були направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника. Навпаки, даним позовом порушуються майнові права ОСОБА_1 . Також представник відповідача звернула увагу на те, що при укладенні оспорюваних правочинів воля сторін відповідала зовнішньому її прояву та вони передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених вказаними договорами дарування, їхні дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно без мети приховання об`єктів дарування від будь-кого, а тому відсутні підстави для визнання недійсними оспорюваних правочинів, оскільки дані договори дарування не є фіктивним. Відповідачі не допустили зловживання правом. Представник позивача не навів жодних доказів, що відповідачі по справі не мали законних підстав для укладення договорів дарування. Вимоги ТОВ «МЕРКОЙЛ», що в судовому порядку домагається визнання правочинів недійсними та спрямовані на приведення сторін правочину до того стану, який сторони, мали до вчинення правочину, порушують майнові права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Будь-яких клопотань або заяв з приводу неможливості забезпечення своєї явки у судове засідання або ж заперечень проти розгляду справи у її відсутності від останньої на адресу суду не надходило. Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалась.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом строк не скористалась своїм правом на подання відзиву, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд таких висновків.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, між ТОВ «МЕРКОЙЛ» та ФОП ОСОБА_1 , було укладено Договір поставки нафтопродуктів №08-06- 02/2022 від 08.06.2022.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця нафтопродукти в кількості та асортименті, що погоджені сторонами відповідно до умов цього договору, в подальшому - товар, а покупець зобов`язується прийняти товар від постачальника та оплатити його вартість на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що одиниця виміру кількості товару та кількість поставки кожної партії товару можуть визначатися сторонами у заявках, специфікаціях, додатках, додаткових угодах або інших документах, погоджених сторонами на кожну товарну партію, що с невід`ємними частинами даного договору, в тому числі шляхом виставлення постачальником відповідного рахунку та його оплати покупцем. Замовлення партії товару покупцем, може бути зроблено в усній формі, або письмово (електронною поштою). Після погодження сторонами асортименту, кількості, ціни товару та ціни партії товару, постачальник, не пізніше наступного робочого дня, надсилає покупцю електронною поштою рахунок та складає видаткову накладну. Загальна кількість товару за даним договором, становить суму кількості поставленої протягом терміну дії даного договору товару.

Відповідно до пункту 3.2. договору, загальна сума договору становить суму вартості товару, фактично поставленого протягом терміну дії цього договору.

На виконання умов договору, у період з червня 2022 року по травень 2023 року, позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято пальне на загальну суму 7 429 593, 89 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, копії яких долучені до матеріалами справи, а саме: №296 від 08.06.2022 на суму 48 000 грн, дизельне паливо 960; № 326 від 14.06.2022 на суму 15 000 грн,дизельне паливо 300 л; № 434 від 29.06.2022 на суму 28 500 грн, дизельне паливо 500л; № 435 від 29.06.2022 на суму 39 900 грн, дизельне паливо 700л; № 526 від 20.07.2022 на суму 31 923,54 грн, дизельне паливо 701л; № 639 від 24.07.2022 на суму 141 910, 95 грн, дизельне паливо 3517 л; № 569 від 26.07.2022 на суму 638 820 грн, дизельне паливо 14000 л; № 595 від 28.07.2022 на суму 228 150 грн, дизельне паливо 5000 л; № 598 від 29.07.2022 на суму 273 780 грн. дизельне паливо 6000 л; № 659 від 04.08.2022 на загальну суму 91 160 грн, дизельне паливо 2 000л; № 676 від 04.08.2022 на загальну суму 38 881,08 грн, дизельне паливо 999 л; № 706 від 11.08.2022 на загальну суму 299 600 грн, дизельне паливо 7 000 л; № 772 від 18.08.2022 , на загальну суму 220 500 грн, дизельне паливо 5000 л; № 778 від 19.08.2022 на загальну суму 132 300 грн, дизельне пальне 3000 л; № 816 від 23.08.2022 на загальну суму 8 012,30 грн. дизельне паливо 190 л; № 818 від 24.08.2022 на загальну суму 42 127,83 грн, дизельне паливо 999 л; № 844 від 27.08.2022 на зальну суму 41 431,72 грн дизельне паливо 986 л; № 855 від 30.08.2022 на загальну суму 81 700 грн, дизельне паливо 2000 л; № 905 від 02.09.2022 на загальну суму 8820 грн, дизельне паливо 200 л; № 921 від 03.09.2022 на загальну суму 10 667,24 грн, дизельне паливо 228 л; № 924 від 04.09.2022 на загальну суму 9 000 грн, дизельне паливо 200 л; № 934 від 06.09.2022 на загальну суму 122 493,60 грн, дизельне паливо 2889 л; № 980 від 09.09.2022 на загальну суму 6 138 грн, дизельне паливо 132 л; № 981 від 09.09.2022 на загальну суму 3 906 грн, дизельне паливо 84 л; № 993 від 12.09.2022 на загальну суму 22 075 грн, дизельне паливо 500 л; № 1006 від 13.09.2022 на загальну суму 5076 грн, дизельне паливо 108 л; № 1003 від 14.09.2022 на загальну суму 230 040 грн, дизельне паливо 5400 л; № 1039 від 17.09.2022 на загальну суму 23 320 грн, дизельне паливо 550 л; № 1045 від 20.09.2022 на загальну суму 12720 грн, дизельне паливо 300 л; № 1067 від 22.09.2022 на загальну суму 116 130 грн, дизельне паливо 2765 л; № 1106 від 27.09.2022 на загальну суму 44 150 грн, дизельне паливо 1000 л; № 1115 від 27.09.2022 на загальну суму 88 300 грн, дизельне паливо 2000 л; № 1126 від 29.09.2022 на загальну суму 43 650 грн, дизельне паливо 1000 л; № 1142 від 30.09.2022 на загальну суму 113 550 грн, дизельне паливо 3000 л; № 1147 від 30.09.2022 на загальну суму 163 364,40 грн, дизельне паливо 3946 л; № 1156 від 01.10.2022 на загальну суму 10 440 грн, дизельне паливо 300 л; № 1165 від 03.10.2022 на загальну суму 136 950 грн, дизельне паливо 3000 л; № 1176 від 05.10.2022 на загальну суму 45 650 грн, дизельне паливо 1000 л; № 1187 від 06.10.2022 на загальну суму 218 196 грн, дизельне паливо 5742 л; № 1196 від 07.10.2022 на загальну суму 53 966,71 грн, дизельне паливо 1253 л; № 1230 від 12.10.2022 на загальну суму 45620 грн, дизельне паливо 1000 л; № 1256 від 13.10.2022 на загальну суму 319 340 грн, дизельне паливо 7000л; № 1274 від 15.10.2022 на загальну суму 66 690 грн, дизельне паливо 1560 л; № 1286 від 17.10.2022 на загальну суму 27 794,18 грн, дизельне паливо 554 л; № 1312 від 19.10.2022 на загальну суму 78212,20 грн, дизельне паливо 1606 л; № 1328 від 20.10.2022 на загальну суму 5529 грн, дизельне паливо 114 л; № 1336 від 21.10.2022 на загальну суму 623,35 грн, дизельне паливо 13 л; № 1386 від 27.10.2022 на загальну суму 102 120,70 грн. дизельне паливо 2159 л; № 1407 від 29.10.2022 на загальну суму 348 042,10 грн, дизельне паливо 7154; № 1479 від 09.11.2022 на загальну суму 9770, 90 грн, дизельне паливо 199 л; №1591 від 21.11.2022 на загальну суму 47 167 грн, дизельне паливо 1010 л; № 1617 від 27.11.2022 , на загальну суму 4 836, 40 грн, дизельне паливо 113 л; №1645 від 28.11.2022 на загальну суму 17 243 грн, дизельне паливо 401 л; № 1728 від 10.12.2022 на загальну суму 4410 грн, дизельне паливо 98 л; № 1157 від 12.12.2022 на загальну суму 7 967,20 грн, дизельне паливо 184 л; № 1778 від 17.12.2022 на загальну суму 24040,76 грн, дизельне паливо 548 л; № 1803 від 20.12.2022 на загальну суму 8400 грн, дизельне паливо 200 л; № 1815 від 21.12.2022 на загальну суму 4242 грн, дизельне паливо 101л; № 1816 від 22.12.2022 на загальну суму 22 974 грн, дизельне паливо 547 л; №1837 від 22.12.2022 на загальну суму 10 609,20 грн, дизельне паливо 252 л; № 19 від 04.01.2023 на загальну суму 23 478 грн, дизельне паливо 546 л; № 38 від 11.01.2023 на загальну суму 22 638 грн, дизельне паливо 539 л; № 61 від 13.01.2023 на загальну суму 210 000 грн, дизельне паливо 5000 л; № 84 від 19.01.2023 на загальну суму 219 000 грн, дизельне паливо; №110 від 24.01.2023 на загальну суму 208 000 грн, дизельне паливо 5000 л; № 129 від 25.01.2023 на загальну суму 13 524 грн, дизельне паливо 322 л; №130 від 25.01.2023 на загальну суму 22 596 грн, дизельне паливо 538 л; №135 від 27.01.2023 на загальну суму 80 000 грн, дизельне паливо 2 000 л; №163 від 31.01.2023 на загальну суму 80 000 грн, дизельне паливо 2 000 л; №166 від 31.01.2023 на загальну суму 48 120 грн, дизельне паливо 1203 л; №186 від 01.02.2023 на загальну суму 22 613,80 грн, дизельне паливо 541 л; № 192 від 01.02.2023 на загальну суму 81 754 грн, дизельне паливо 1994 л; № 194 від 02.02.2023 на загальну суму 533 грн, дизельне паливо 13 л; № 212 від 08.02.2023 на загальну суму 191 217 грн, дизельне паливо 4903 л; № 284 від 22.02.2023 на загальну суму 153 600 грн, дизельне паливо 4000 л; № 301 від 24.02.2023 на загальну суму 75 947,80 грн, дизельне паливо 1996 л; № 321 від 28.02.2023 на загальну суму 19 512 грн, дизельне паливо 542 л; № 323 від 01.03.2023 на загальну суму 72 144 грн, дизельне паливо 2004 л; № 339 від 03.03.2023 на загальну суму 11 783,60 грн, дизельне паливо 331 л; № 354 від 07.03.2023 на загальну суму 3 600 грн, дизельне паливо 100 л; № 369 від 08.03.2023 на загальну суму 26 201,60 грн, дизельне паливо 736 л; № 394 від 11.03.2023 на загальну суму 336 240 грн, дизельне паливо 9000 л; № 420 від 16.03.2023 на загальну суму 20 044,05 грн, дизельне паливо 541 л; № 522 від 30.03.2023 на загальну суму 20 331,90 грн, дизельне паливо 551 л, № 575 від 11.04.2023 р. на загальну суму 46 150 грн, дизельне паливо 1300 л; № 579 від 13.04.2023 на загальну суму 113 057,40 грн, дизельне паливо 3089 л; № 598 від 19.04.2023 на загальну суму 34 550 грн, дизельне паливо 1000 л; № 597 від 19.04.2023 на загальну суму 34 791,85 грн, дизельне паливо 1007 л; № 653 від 01.05.2023 на загальну суму 18 066,75 грн, дизельне паливо 545 л; № 749 від 22.05.2023 на загальну суму 9 077,25 грн, дизельне паливо 285 л.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що розрахунки між сторонами здійснюються в український національний валюті - гривнях. Вид розрахунків - безготівковий. Форма розрахунків - платіжним дорученням.

Відповідно до пункту 4.2. договору оплата покупцем вартості товару, може здійснюватися на умовах попередньої оплати вартості товару або з відстрочкою оплати вартості поставленого товару. Кошти за поставлений товар зараховуються на закриття видаткових накладних за хронологією їх виписки починаючи з накладної з найбільш ранньою датою. Якщо по неоплачених, оплачених частково або не своєчасно оплачених видаткових накладних продавцем була виставлена претензія, то в першу чергу покриваються штрафні санкції (пеня, штраф, інфляційні нарахування тощо), а потім основна сума боргу.

Відповідно до пункту 4.3. договору, покупець зобов`язаний оплатити товар протягом 5 календарних днів з моменту, отримання товару від постачальника, а у випадку, коли сторони домовились про попередню оплату товару протягом 1 календарного дня з моменту виставлення постачальником рахунка-фактури.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що зобов`язання покупця по оплаті товару вважаються виконаними з моменту надходження грошових коштів за кожну окрему партію товару на поточний рахунок постачальника.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач здійснив лише часткову оплату за поставлений товар. Це підтверджується копіями платіжних доручень № №367, 263, 119, 53 на загальну суму 1 286 820, 00 грн, як наслідок сума боргу за поставлений товар становила 6 142 773, 89 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивачем на адресу відповідача листом з описом вкладення було направлено претензію від 20.06.2024 № 1 про сплату заборгованості за поставлений товар з врахуванням штрафних санкцій.

Також суд, враховуючи вимоги пунктів 4.3 та 4.4 договору, беручи до уваги, що остання поставка товару відбулась 22.05.2023, приймає до уваги те, що строк виконання зобов`язання відповідачем щодо оплати нафтопродуктів на користь позивача за договором поставки нафтопродуктів від 08.06.2022 № 08-06-02/2022 настав не пізніше 27.05.2023.

Окрім цього, 15.07.2024 позивачем на адресу відповідача було направлено заяву про припинення зобов`язання шляхом зарахування. Відповідно до вказаної заяви позивача, останній зобов`язання ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ Меркойл за договором поставки нафтопродуктів від 08.06.2022 № 08-06-02/2022 припинилися 15.07.2024 шляхом зарахуванням однорідних зустрічних вимог на суму 5 027 751, 46 грн.

У зв`язку із виникненням заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ Меркойл, останнє звернулося до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.08.2024 було відкрито провадження у справі № 914/1930/24 з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 7 784 930, 50 грн за договором поставки від 08.06.2022 № 08-06-02/2022.

11.07.2024 приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Бунтусовою О.В. за реєстровим №1904 посвідчено договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0212, укладений між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . За змістом договору ОСОБА_1 , як дарувальник, передав безоплатно у власність, а ОСОБА_2 , як обдаровувана, прийняла в дар у власність належні дарувальнику на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер - :04:002:0212, площа - 0,0800 га. Документом, що підтверджує право приватної власності Дарувальника на відчужуваний житловий будинок, є Договір дарування житлового будинку, посвідчений Гуцал Л.1., приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області 03.06.2010 за реєстровим № 723. Відчужена земельна ділянка, належала дарувальнику на підставі Договору дарування земельної ділянки, посвідченого Гуцал Л.І., приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області 03.06.2010 року за реєстровим № 726. Ціна дару оцінена сторонами у 600000 грн.

Окрім цього, 11.07.2024 приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Бунтусовою О.В. за реєстровим №1905 посвідчено договір дарування земельну ділянку кадастровий номер - :04:002:0213, площею 0,1055 га, укладений між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . За змістом договору ОСОБА_1 , як дарувальник, передав безоплатно у власність, а ОСОБА_2 , як обдаровувана, прийняла в дар у власність належні дарувальнику на праві приватної власності земельну ділянку кадастровий номер - :04:002:0213, площею 0,1055 га. Документом, що підтверджує право приватної власності Дарувальника на відчужуваний житловий будинок, є Договір дарування житлового будинку, посвідчений Гуцал Л.І., приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області 03.06.2010 за реєстровим № 723. Відчужена земельна ділянка, належала дарувальнику на підставі Договіру дарування земельної ділянки, посвідчений Гуцал Л.І., приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області 03.06.2010 за реєстровим № 729. Ціна дару оцінена сторонами у 10000 грн.

Відомості про перехід зазначеного нерухомого мана у власність відповідача ОСОБА_2 на підставі згаданих договорів дарування також містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, витяг з яких наявний у матеріалах справи.

З матеріалів справи, а також відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що 18.11.2024 Господарським судом Львівської області у справі № 914/1930/24 було ухвалено рішення про часткове задоволення позову ТОВ Меркойл до ФОП ОСОБА_1 , стягнуто з відповідача на користь ТОВ Меркойл суму в розмірі 7 422 303, 05 грн за договором поставки від 08.06.2022 № 08-06-02/2022. Хоча відомості про набрання вказаним судовим рішенням законної сили в матеріалів справи відсутні, але за змістом його описової частини видно, що представник відповідача не заперечив факту отримання товару, підписання видаткових накладних та товарно-транспортних накладних.

Відповідно до копії запису акта про народження №85 від 20.06.1978 ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками значаться ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Так, 18.11.2001 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 уклали шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 », що підтверджується копією запису акта про одруження №49 від 18.11.2001.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, представник позивача обґрунтовував свої вимоги тим, що оспорюваний договір дарування є фраудаторним, оскільки був вчинений між близькими родичами з метою ухилення від виконання судового рішення у справі № 914/1930/24, тобто поведінка відповідача ОСОБА_1 є недобросовісною та свідчить про зловживання своїми цивільними правами на шкоду правам позивача, оскільки відчуження належного їй нерухомого майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення на вказане майно. В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 сприяла останній в цьому.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст.202 ЦК України).

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст.722 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2 ст. 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст. 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 ЦК України, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 ЦК України, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими ЦК України та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення ЦК України або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 ЦК України мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною).

Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 747/306/19, провадження № 61-1272св20).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Недійсність договору як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто правовим наслідком недійсності договору є за своєю суттю «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/ набуття/ зміни/ встановлення/ припинення прав взагалі).

У ЦК України закріплений підхід, за якого оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що перебуває в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на нього стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (див. постанову Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 523/17429/20, провадження № 61-2612св23).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в поза конкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини 1 та 2 статті 228 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року в справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) вказано, що цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина 3статті 13 ЦК України). Договір як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватноправовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (див. постанову Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20, провадження № 61-2612св23).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значущих дій.

До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, належать: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа).

Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, належать: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно.

Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.

Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 (провадження № 12-60гс21) та Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19).

Верховний Суд у постанові від 21 липня 2022 року у справі № 908/3468/13 звернув увагу на те, що наразі вже сформована усталена судова практика про можливість оскарження такого (фраудаторного) правочину особою (не стороною правочину), чиї майнові інтереси порушує такий правочин, якщо ця особа доведе, що особа, яка уклала договір та відчужила за ним майно, свідомо погіршила свій майновий стан з метою уникнення відповідальності перед кредитором.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 750/11492/19 (провадження № 61-4044св21) вказано, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Подібних висновків про визнання недійсним договору купівлі-продажу, що укладений боржником на шкоду кредитору до ухвалення рішення суду про стягнення боргу, Верховний Суд дійшов у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 (провадження № 61-6420св21), зазначивши таке: «…очевидно, що учасники цивільних відносин (сторони оспорюваних договорів купівлі-продажу) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (оспорювані договори купівлі-продажу) використовувався учасниками для недопущення звернення стягнення на майно боржника; встановлені судами обставини, дозволяють зробити висновок, що оспорювані договори купівлі-продажу є фраудаторними, тобто вчиненими на шкоду кредитору; до обставин, які дозволяють кваліфікувати оспорювані договори як фраудаторні належить момент вчинення договорів (30 квітня 2016 року та 11 травня 2016 року, тобто після відкриття провадження, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засідання у справі № 439/506/16-ц)…».

Схожих висновків (визнання недійсним фраударного договору до ухвалення рішення про стягнення боргу) дійшов Верховний Суд у постановах від 09 лютого 2023 року у справі № 910/12093/20 та від 23 травня 2024 року у справі № 539/5262/21.

Судом встановлено, що після 27.05.2023 (дати остаточного визначення (формування) заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «МЕРКОЙЛ» за договором поставки нафтопродуктів № 08-06-02/2022 від 08.06.2022) та після того, як ОСОБА_1 отримала від ТОВ «МЕРКОЙЛ» 28.06.2024 претензію № 1 від 20.06.2024 про сплату заборгованості за поставлені нафтопродукти, тобто у період коли відповідач достеменно знала про наявність у неї заборгованості, остання відчужила належне їй на праві власності нерухоме майно за безвідплатним договором (договором дарування) своїй дочці ОСОБА_2 , будучи при цьому достовірно обізнаною про строки виконання свого зобов`язання.

З огляду на зазначене вище, суд вважає, що така поведінка боржника є недобросовісною та свідчить про зловживання правом, оскільки направлена на приховування цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, що в свою чергу шкодить інтересам кредитора.

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

Суд звертає увагу, що боржник не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він штучно ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами.

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також, поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення договору дарування) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди), дарувальник, який відчужує майно на підставі безоплатного договору на користь своїх близьких родичів, маючи невиконані грошові зобов`язання перед позивачем-кредитором, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Враховуючи наведене вище та беручи до уваги те, що відчуження ОСОБА_1 належних їй будинку АДРЕСА_1 та земельних ділянок з кадастровими номерами :04:002:0212, :04:002:0213, за спірними договором дарування суттєво зменшує її платоспроможність, та тягне неможливість звернення стягнення на майно боржника, суд дійшов висновку про фраудаторність оспорюваного договору дарування, тобто такого, що вчинений на шкоду ТОВ «МЕРКОЙЛ».

Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідачами не надано будь-яких належних доказів на спростування вимог позивача.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) зазначено, що: «очевидно, що учасники цивільних відносин (сторони договору купівлі-продажу від 26 червня 2018 року частки у праві спільної часткової власності на квартиру) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (договір купівлі-продажу від 26 червня 2018 року) використовувався учасниками для унеможливлення звернення стягнення на частку і зумовив для неї настання таких негативних наслідків. Обраний спосіб захисту (відновлення становища яке існувало до порушення, шляхом повернення частки в праві спільної часткової власності) передбачений пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України та є ефективним для захисту її порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах».

У даній справі, представник позивача вказує, що цивільно-правовий інструментарій (договори дарування від 11.07.2024) використовувався відповідачами для унеможливлення звернення стягнення на мано ОСОБА_1 і зумовив для ТОВ «МЕРКОЙЛ» настання таких негативних наслідків.

У спірних правовідносинах, у разі встановлення відповідних обставин справи, ефективним способом захисту права/інтересу кредитора за вимогою про повернення сторін в первісний стан, тобто відновлення становища яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), є повернення відповідного майна боржнику і для такого повернення оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається.

У постанові від 18 травня 2022 року у справі № 643/15604/17 Верховний Суд зробив висновок, що ефективним способом захисту права/інтересу кредитора за вимогою про повернення сторін в первісний стан, тобто відновлення становища яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), є повернення відповідного майна боржнику і для такого повернення оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 161/12564/21. Верховний Суд вказав на те, що при задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації та відновлення становища шляхом визнання 1/2 частки в праві спільної часткової власності на квартиру, суди не звернули уваги, що: метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; належним способом є відновлення становища яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), і для повернення майна боржнику оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається. Тому судові рішення в частині задоволених позовних вимог про скасування державної реєстрації та відновлення становища шляхом визнання за ОСОБА_2 1/2 частки в праві спільної часткової власності на квартиру належить скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення частки у праві спільної часткової власності на квартиру ОСОБА_2. Касаційний суд акцентує увагу, що постанова Верховного Суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права спільної часткової власності в розмірі 1/2 на квартиру (подібний висновок в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19).

Відтак, беручи до уваги такі чинники, як справедливість і розумність в рамках застосування принципу верховенства права, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «МЕРКОЙЛ» у повному обсязі, а саме визнання недійсними договору дарування житлового будинку та земельних ділянок, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11.07.2024 та посвідчених приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Бунтусовою О.В., а також про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності на спірне нерухоме майно.

Суд наголошує на те, що посилання адвоката відповідача на те, що вказані у позові обставини є предметом позову у господарському судочинстві не заслуговують на увагу, адже суд вбачає, що оскаржувані договори дарування укладені між відповідачами як між фізичними особами, також дароване нерухоме майно належало ОСОБА_1 на праві приватної власності. Отже, суд вбачає, що уклавши оспорювані договори дарування між сторонами виниклі цивільні правовідносини.

Згідно вимог статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 3785,0 грн з кожного.

Крім того, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідною ухвалою суду у справі з моменту набрання рішенням законної сили.

На підстав викладеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 235, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРКОЙЛ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними правочинів - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11 липня 2024 року та посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Бунтусовою О.В. за реєстраційним № 1904.

Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення - житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0212 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11 липня 2024 року та посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Бунтусовою О.В. за реєстраційним № 1905.

Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення земельної ділянки кадастровий номер земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0213 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРКОЙЛ» судовий збір у розмірі 3785,0 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРКОЙЛ» судовий збір у розмірі 3785,0 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову, після вступу рішення у законну силу, застосовані відповідно до ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 14.08.2024, якою було накладено арешт на належне ОСОБА_2 майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 271,4 м.кв, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 140; земельну ділянку кадастровий номер :04:002:0212 площею 0,08 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 258; земельну ділянку з кадастровим № :04:002:0213, площею 0,1055 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 258; заборонено державним реєстраторам, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 271,4 м.кв, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 140; земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0212 площею 0,08 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 258; земельної ділянки з кадастровим № :04:002:0213, площею 0,1055 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 258.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ТОВ «МЕРКОЙЛ», адреса 02175, м.Київ, вул.Харківське шосе, буд. 58 А, приміщення 3, ;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Ю.М. Колтун