Справа № 1323/5992/2012
Провадження № 6/456/20/2025
УХВАЛА

Іменем України

17 квітня 2025 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Янів Н. М.

за участю секретаря судового засідання Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий заяву ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи Товариства обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін.

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Посікіра Р.Р., звернулася до суду із заявою, у якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Стрийським міськрайонним судом Львівської області 05.06.2014 у справі №1323/5992/2012 про стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Львівської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитом 321 096, 41 доларів США, що еквівалентно 2 565560,31 грн., заборгованості по відсотках 83 012,49 доларів США, що еквівалентно 663 269,79 грн., пеню за несплату кредитних коштів 236 785,40 грн., пеню за несплату відсотків 74 721,36 грн. та 3519,02 грн..

В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір № 010/08-3/3138/в, згідно умов якого банк надав кредит в розмірі 395 000 доларів США під 12% річних, строком по 28.08.2017.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 29.08.2007 між нею та банком був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Новальковською М.М., зареєстрований в реєстрі за №3705. 02.06.2009 був укладений договір про внесення змін до договору іпотеки за №3705.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.05.2013, зміненим рішенням апеляційного суду Львівської області від 06.05.2014 стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом у розмірі 321 096,41 доларів США, що еквівалентно 2 565 560, 31 грн., заборгованість зі сплати відсотків у розмірі 83 012, 49 доларів США, що еквівалентно 663 269, 79 грн., пеню в розмірі 49 586, 27 доларів США, що еквівалентно 236 785, 40 грн., а також пеню за несплату відсотків у розмірі 74 721, 36 грн.. Вирішено питання розподілу судових витрат.

На виконання вказаного рішення за заявою стягувача Стрийським міськрайонним судом Львівської області було видано виконавчий лист.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку із оголошенням прилюдних торгів такими, що не відбулись, у виконавчому провадженні №43877432, Актом про реалізацію предмета іпотеки від 14.08.2020, предмет іпотеки, а саме: нежитлові будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1388,4 кв.м.: прохідна (літ. Б-1) загальною площею 14,4 кв.м, склад (літ. Д-2) загальною площею 1002,3 кв.м, вбиральна (літ. Є), ворота (№ 1), огорожа (№ 2), замощення (І), гаража (літ. Г-1) загальною площею 371,7 кв.м, земельні ділянки: :05:022:0005 площею 0,4215 га; :05:022:0043 площею 1.3 га., :05:022:0044 площею 1,106 га, було передано у власність стягувачу - іпотекодержателю ТОВ «ФК`Форінт». На підставі зазначеного Акту приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Швед І.В. ТОВ «ФК`Форінт» було видано Свідоцтво, зареєстроване у реєстрі за №2093 від 02.09.2020, яким нотаріус посвідчила належність на праві власності ТОВ «ФК`Форінт» вищезазначеного нерухомого майна. На підставі вказаного Свідоцтва, цим же приватним нотаріусом, право власності на предмет іпотеки зареєстроване за ТОВ «ФК «Форінт», що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав.

Статтю 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено таку самостійну підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора іпотекодержателя. Згідно ч.4 ст.36 Закону після завершення позасудового врегулювання будь - які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Така спеціальна підстава припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання означає, що припиняються будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання.

На підставі наведеного вважає, що виконавчий лист виданий Стрийським міськрайонним судом Львівської області від 05.06.2014 є таким, що не підлягає виконанню, саме з огляду на те, що внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом отримання його у власність стягувачем іпотекодержателем, тобто вирішення питання шляхом позасудового врегулювання спору, її зобов`язання за кредитним договором припинилися вцілому, у тому числі в непогашеній за рахунок іпотечного майна частині, і ТОВ «ФК «Форінт» не може вимагати виконання боржником основного зобов`язання після звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки таки вимоги є недійсними у силу Закону. Більш того договір іпотеки не містить умов про погодження сторонами у встановленій формі застереження щодо відступу від положень ст.36 ЗУ «Про іпотеку».

Представник заінтересованої сторони ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» Васильєв О.В. подав через систему «Електронний суд» пояснення, згідно яких просив відмовити у задоволені безпідставної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.

Зокрема, як на підставу викладених заперечень покликався на те, що, положенням ст. 49 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі не реалізації майна на торгах початкова ціна продажу на третіх торгах становить 70 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на першому електронному аукціоні.

Згідно протоколу проведення електронних торгів від 15.04.2019 № 398653 ДП «Сетам» перші електронні торги з реалізації лоту № 337675 за стартовою ціною (початковою ціною реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) 4 599 800 грн. не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів.

Згідно протоколу проведення електронних торгів від 30.10.2019 №440661 ДП «Сетам» другі електронні торги з реалізації лоту № 377736 (уцінений лот 337675) за стартовою ціною (початковою ціною реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) 3 679 840 грн. не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів.

Згідно протоколу проведення електронних торгів 08.01.2020 №458557 ДП «Сетам» треті електронні торги з реалізації лоту № 386315 (уцінений лот 377736) за стартовою ціною (початковою ціною реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) 3 219 860 грн. не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів.

У відповідності до ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» за стягувачем - іпотекодержатилем ТОВ «ФК «Форінт» було залишено предмет іпотеки за ціною 3 219 860 грн. (що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.09.2020 становило 116 640,89 доларів США) на підставі Акту про реалізацію предмета іпотеки від 14.08.2020 і Свідоцтва за № 2093 від 02.09.2020. Таким чином заборгованість ОСОБА_1 за рішенням суду зменшилась та на даний час заборгованість за кредитом становить 204 445, 36 доларів США, заборгованість по відсоткам 83 012,49 доларів США, пеня за несплату кредитних коштів 236 785, 40 грн, пеня за несплату відотків 74 721,36 грн. та 3 519,02 грн. судових витрат.

Звертає увагу на те, що не заслуговують на увагу посилання заявника у заяві на правові позиції Верховного Суду, оскільки відносини у даній справі та у справах перелічених заявником у заяві не є релевантними.

Вказав, що у випадку судового способу задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення стягнення на предмет іпотеки та реалізації предмета іпотеки державною виконавчою службою на електронних торгах (в результаті чого забезпечено конкурентний спосіб його продажу на цих торгах), передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки за ціною третіх елекронних торгів (які не відбулись у зв`язку з відсутністю від жодного учасника цінової пропозиції), свідчить про відсутність позасудового способу звернення стягення на предмет іпотеки у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», а отже і неможливість застосування наслідків, передбачених ч.4 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» до правовідносин, що виникли у даному випадку між соронами.

У зв`язку з вищенаведеним вважає, що оскільки ОСОБА_1 рішення суду про стягнення заборгвоності за кредитним договором на підставі якого виданий виконавчий лист № 1323/5992/2012 від 05.06.2014, у повному обсязі не виконала, а тому відсутні будь які підстави стверджувати про недійсність вимог ТОВ «ФК`Форінт» за кредитним договором №010/08-3/3138 від 29.08.2007 (чи припинення зобов`язань) у результаті залишення за ТОВ ФК (стягувачем/іпотекодержатилем) за ціною 3 219 860 грн. у рахунок частково погашення заборгованості, нереалізованого на третіх торгах предмета іпотеки під час судового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, та наявність нібито підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Крім цього, у договорі іпотеки від 29.08.2007 (п.3.1.8) сторонами погоджена можливість задоволення кредитором вимог за рахунок іншого майна боржника, у разі не покриття вимог кредитора іпотечним майном.

26.03.2025 представником заявника подано заяву про долучення до матеріалів справи копії висновку судового експерта Зіберта О.В., а саме висновку комплексної судової інженерно -технічної експертизи № 190726/1.30 від 13.08.2019.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2025 року головуючим суддею у справі № 1323/5992/2012, провадження 6/456/20/2025 визначено суддю Янів Н.М. /а.с. 50/

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2025 цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» про визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню, призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 25.02.2025./а.с.51/

25.02.2025 розгляд справи було відкладено на 11.03.2025 у зв`язку з неявкою представника заінтересованої особи. /а.с.57/

11.03.2025 судом постановлена ухвала про витребування доказів, оголошено перерву до 27.03.2025 /а.с.60-63/

27.03.2025 оголошено перерву до 17.04.2025 /а.с.96-97/

Розгляд справи по суті відбувся 17.04.2025.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Посікіра Р.Р. просив суд задоволити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з підстав наведених у ній.

Уповноважений представник заінтересованої особи ТОВ «ФК «Форінт» - Басула Б.І. у судовому засіданні заявлені вимоги заперечив повністю, просив суд відмовити у їх задоволенні, з підстав наведених у письмових поясненнях, які долучені до матеріалів справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши відсутність з боку сторін заяв про врегулювання спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і у задоволені заяви слід відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 29.08.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 010/08-3/3138/в, згідно умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 395 000 доларів США під 12% річних, строком по 28.08.2017.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між позичальником та банком 29.08.2007 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Навальковською М.М. за № 3705, а також договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Навальковською М.М. 02.06.2009 і зареєстрованй в реєстрі за №1075, іпотекодавцем за яким виступала ОСОБА_1 , іпотекодержателем ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Згідно п. 1.2 договору іпотеки та п.1.1 договору про внесення змін до договору іпотеки предметом іпотеки було нерухоме майно, а саме нежитлові будівлі та споруди заг. пл. 1388.4 кв.м. (прохідна літ. Б-1, пл.14.4 кв.м, гараж літ. Г-1 пл. 371.7 кв.м., склад літ. Д-2 пл. 1002.3 кв.м., вбиральня літ. «Є», ворота №1, огорожа №2, замощення літ «І»), за адресою АДРЕСА_1 ; земельна ділянка пл. 0.4215 га, к.н. :05:022:0005 за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка пл. 1.1060 га к.н. :05:022:0044 за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка пл. 1.3000 га к.н. :05:022:0043 за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до п. 3.1.4 у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором або за генеральним кредитним договором, у тому числі якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 6 цього Договору та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, заданих порушенням зобов`язання. При цьому у відповідності по п. 3.1.8 договору у випадку, якщо суми від продажу предмета іпотеки, та суми від реалізації іншого майна, що буде заствленим у забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором недостатньо для повного задоволення вимог іпотекоержателя, він має право у судовому порядку вимагати отримання суми, якої не вистачає для повного задоволення вимоги з іншого майна іпотекодавця.

Згідно п. 6.4. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за: рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом прожажу іпотекодержатилем предмета іпотеки будь- якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; згідно з договорм про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 6.5.1. договору передбачено, що у відповідності до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може:

згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки у рахунок виконання зобов`язань боржником за кредитним договором. У цьому випадку цей Договір є правоою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є преметом іпотеки.

згідно ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» продати предмет іпотеки будь якій особі покупцеві. Договір купівлі - продажу укладений у відповідності до цього пункту є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки./а.с.12-16/

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.05.2013, зміненим рішенням апеляційного суду Львівської області від 06.05.2014 було стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом у розмірі 321 096,41 доларів США, що еквівалентно 2 565 560, 31 грн., заборгованість зі сплати відсотків у розмірі 83 012, 49 доларів США, що еквівалентно 663 269, 79 грн., пеню в розмірі 49 586, 27 доларів США, що еквівалентно 236 785, 40 грн., а також пеню за несплату відсотків у розмірі 74 721, 36 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

5.06.2014 Стрийським міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист № 1323/5992/2012 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитом в розмірі 321 096,41 доларів США, що еквівалентно на час розгляду справи 2 565 560,31 грн.; заборгованості по відсотках 83 012,49 доларів США, що еквівалентно 663 269,79 грн., пені за несплату кредитних коштів 236 785,40 грн., пені за несплату відсотків 74 721,36 грн. та 3 519,02 грн. судових витрат./а.с.7/

На підставі вказаного виконавчого листа постановою державного виконавця від 03.07.2014 року відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця від 13.02.2019 проведено заміну стягувача у виконавчому провадженні з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» на підставі ухвали Стрийського міськрайонного суду від 01.11.2017, яка набрала чинності 29.01.2019.

ДП «СЕТАМ» на 14.04.2019 року призначено електронні торги з реалізації лоту № 337675 за стартовою ціною 4 599 800 грн., які не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів, про що складено відповідний протокол.

Згідно протоколу проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ» від 30.10.2019 такі торги з реалізації лоту № 377736 за стартовою ціною 3 679 840 грн. не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів.

З протоколу проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ» від 08.01.2020 вбачається, що електронні торги по лоту № 386315 за стартовою ціною 3 219 860 грн. не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів.

Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області 30.01.2020 року повідомило ТОВ «Форінт», що 08.01.2020 треті торги з реалізації переданого на торги майна ОСОБА_1 не відбулися через відсутність допущених учасників торгів. Стягувачу запропоновано відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» залишити за собою нереалізоване на електронних торгах майно боржника за ціною 3 219 860 грн. До відома стягувача доведено, що відповідно до ст. Закону України «Про виконавче провадження» якщо стягувач не заявить про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і таке майно повертається боржнику.

Заявою від 18.03.2020, яка надійшла до органу державної виконавчої служби 23.03.2020, стягувач (іпотекодержатель) ТОВ «ФК «Форінт» виявило бажання придбати належне боржнику майно - предмет іпотеки за ціною 3 219 860 грн. шляхом залишення його за собою за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна./а.с.47/

14.08.2020 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Онишкевичем Р.І. складено Акт про реалізацію предмета іпотеки, згідно якого предмет іпотеки, а саме: нежитлові будівлі та споруди загальною площею 1388,4 кв.м (прохідна під літерою Б-1, площею 14,4 кв.м, гараж під літерою Г-1 площею 371,7 кв.м, склад під літерою Д-2 площею 1002,3 кв.м, вбиральня під літерою «Є», ворота №1, огорожа №2, замощення під літерою «І») за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,4215 га, кадастровий номер :05:022:0005; земельна ділянка площею 1,1060 га, кадастровий номер :05:022:0044; земельна ділянка площею 1,3000 га, кадастровий номер :05:022:0043, розміщені за вказаною адресою, передані у власність шляхом залишення за стягувачем та іпотекодержателем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» за ціною 3 219 860 грн. в рахунок часткового погашення заборгованості. Зазначений Акт складено відповідно до вимог ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 41, 47, 49 Закону України «Про іпотеку», Розділу VII Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016 року, на підставі протоколу проведення електронних торгів від 08.01.2020 №45855, складеного та підписаного організатором торгів ДП «СЕТАМ»./а.с.8-11/

На підставі Акту про реалізацію предмета іпотеки від 14.08.2020 приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Швед І.В. 2 вересня 2020 року було видано Свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 2093, яким засвідчено, що ТОВ «ФК «Форінт» належить на праві власності вищезазначене нерухоме майно./а.с.41/

На підставі цього Свідоцтва приватним нотаріусом Швед І.В. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно за ТОВ «ФК «Форінт» - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 54117614 від 17 вересня 2020 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :05:022:0005, площею 0,4215 га за ТОВ «ФК «Форінт», номер запису про право власності 38233121;

рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 54118752 від 17 вересня 2020 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :05:022:0043, площею 1,3 га за ТОВ «ФК «Форінт», номер запису про право власності 38234240;

рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 54118211 від 17 вересня 2020 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :05:022:0044 площею 1,106 га за ТОВ «ФК «Форінт», номер запису про право власності 38233676;

рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 54109802 від 17 вересня 2020 року про реєстрацію права власності на нежитлові будівлі загальною площею 1388,4 кв.м за адресою: Львівська область, м. Стрий, вул. Промислова,1, за ТОВ «ФК «Форінт», номер запису про право власності 38226743. /а.с.42-45/

Також судом встановлено що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Курманом Б.Г. 12.01.2022 на підставі заяви стягувача, представника ТОВ «ФК «Форінт» про повернення виконавчого документу стягувачу постановлена постанова про повернення виконавчого документу стягувану, а саме виконавчого листа №1323/5992/2012 від 05.06.2014. /а.с.98/

Як вбачається з вказаної постанови виконавчий документ може бути повторно проявлений до виконання у строк до 12.01.2025.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, за змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Окремим видом застави є іпотека (ст. 575 ЦК України).

За змістом ч.1ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Правовий механізм існування іпотеки як окремого інституту в зобов`язальних правовідносинах регулюється спеціальним законом - Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до імперативно встановленого правила закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки іпотечний договір між сторонами було укладено 29 серпня 2007 року, то застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України «Про іпотеку» в редакції від 12 травня 2006 року.

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто в разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом з боржником і треті особи.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги (ч.1ст.6 Закону «Про іпотеку»).

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.2 ст.36 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст.36 Закону України «Про іпотеку», після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

У відповідності до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Статтею 41 Закону України «Про іпотеку», встановлювалось, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

За змістом ст. 49 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час набуття іпотекодержателем майна у власність, встановлювалось, що протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому ст. 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Згідно з статтею 591 ЦК України якщо публічні торги оголошено такими, що не відбулися, предмет застави може бути за згодою заставодержателя та заставодавця переданий у власність заставодержателя за початковою ціною, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні по суті положення містить ч.8 ст. 47 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває вимоги іпотекодержателя, він має право отримати решту суми з іншого майна боржника у порядку, встановленому законом.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відповідно до статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Обґрунтовуючи підстави заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню заявник покликається на те, що іпотекодержатель стягувач ТОВ «ФК`Форінт» скористався свої правом та зареєстрував на своє ім`я право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку». Тобто вирішив питання шляхом позасудового врегулювання спору, а тому будь - які правові підстави для наступного стягнення суми заборгованості за кредитним договором, яка залишилась після отримання ним у власність предмета іпотеки, відсутні, оскільки такі вимоги є недійсними, а зобов`язання боржника за кредитним договором припинено. На підтвердження своєї вимоги заявник відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України послалась на правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 910/16709/18, від 21.03.2023 у справі № №910/15190/20, від 07.12.2003 у справі № 910/5810/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18.

Водночас, представник заінтересованої особи ТОВ «ФК`Форінт» Васильєв О.В. заперечуючи проти задоволення заяви, покликався на те, що іпотекодержатель задоволив свої вмоги саме судовим способом, оскільки звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації такого державною виконавчою службою на електронних торгах, (у результаті чого забезпечено конкуретний спосіб його продажу на цих торгах), передача права власності на предмет іпотеки відбулась за ціною третіх електронних торгів (які не відбулись у зв`язку з відсутністю від жодного учасника цінової пропозиції), що свідчить про відсутність позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, у порядку встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», а отже не можливість застосування до цих правовідносин наслідків передбачених ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

Також послався на правові позиції викладені у постановах Верховного Суду, а саме від 13.07.2022 у справі № 911/1850/18, від 15.07.2020 у справі № 2-986/10, від 27.01.2021 у справі № 334/7136/17.

Таким чином, при вирішенні даної справи суду необхідно зясувати чи поширюються положення ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» на спірні правовідносини, які виникли між сторонами.

Надаючи оцінку аргументам сторін, суд вважає аргументи заявника помилковими та такими, що не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, а аргументи представника заінтересованої особи належним чином обґрунтованими та мотивованими.

Так, буквальне тлумачення судом норм Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що законодавцем встановлено позасудовий та судовий способи звернення стягнення на предмет іпотеки та, відповідно, встановлено різні наслідки в частині дійсності наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання. При цьому вимоги ч.4 ст.36 Закону «Про іпотеку» не поширюються на судовий спосіб стягнення звернення, врегульований ст.39 Закону «Про іпотеку».

З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий, а саме захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), кожен з яких має власний правовий механізм реалізації.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (ст.39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст.41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст.38 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (ч.3 ст. 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону.

Судом встановлено, що іпотечний договір був укладений на забезпечення зобов`язань за кредитним договором, укладеними банком з позичальником, а саме, з ОСОБА_1 від 29.08.2007 №107.

Суд, проаналізувавши вказаний іпотечний договір, прийшов до переконання, що сторони передбачили у цьому договорі і такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як договір про задоволенні вимог іпотекодержателя. Пунктом 6.5.1. договору передбачено, що у відповідності до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може: згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки у рахунок виконання зобов`язань боржником за кредитним договором. У цьому випадку цей Договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є преметом іпотеки.

Однак при вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель цим способом не скористався. В даному випадку реалізація предмету іпотеки відбувалась на прилюдних торгах у межах винавчого провадження № 43877342 відкритого державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 1323/5992/2012 виданого 5.06.2014 Стрийський міськрайонним судом Львівської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитом в розмірі 321096,41 доларів США, що еквівалентно на час розгляду справи 2 565560,31 грн.; заборгованості по відсотках - 83012,49 доларів США, що еквівалентно 663269,79 грн., пені за несплату кредитних коштів - 236785,40 грн., пені за несплату відсотків - 74721,36 грн. та 3519,02 грн. судових витрат.

У зв`язку з тим, що треті електронні торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, право власності на іпотечне майно було зареєстровано на підставі Свідоцтва приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Швед І.В. від 02.09.2020, зареєстрованого у реєстрі за № 2093 за ТОВ «ФК «Форінт» за ціною 3 219 860, 00 грн. у рахунок часткового погашення заборгованості.

Якщо б відбувся позасудовий спосіб набуття права власності на іпотечне майно, як стверджує представник заявника, то реєстрація права власності на нерухоме майно, що є преметом іпотеки, відбувалась б на підставі договору іпотеки, який у силу п.6.5.1 є договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, у зв`язку із застосуванням іпотекодержатилем судового способу задоволення вимог під час звернення стягнення на предмет іпотеки, суд приходить до переконання, що положення ст. 36 Закону України «Про іпотеку» не поширюються на спірні правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі.

Більш того, п. 3.1.8 договору іпотеки, сторонами погоджена можливість задоволення кредитором вимог за рахунок іншого майна боржника, у разі не покриття вимог кредитора іпотечним майно.

Також, суд звертає увагу і на той факт, що правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 910/16709/18, від 21.03.2023 у справі № №910/15190/20, від 07.12.2003 у справі № 910/5810/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18, на які покликаються заявниця та її представник, мотивуючи необхідність задоволення поданої заяви, стосуються питання припинення кредитних зобов`язань у результаті звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовму порядку, а саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса та шляхом оформлення права власності на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, чим істотно відрізняються від тих обставин, які склались у даній справі та у зв`язку з чим не беруться судом до уваги.

Не можуть бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню доводи представника заявника, про реалізацію предмета іпотеки за заниженою ціною, що суттєво порушило права ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні та що підтверджено долученим ним до матеріалів справи висновком приватного підприємства «Експерт-Рівне Консалтинг» (експерт Зібер О. В.) № 190726/1-30 від 13.08.2019, оскільки такі були предметом судових розглядів та таким була надана відповідна правова оцінка, зокрема у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 1323/5992/2012 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо оцінки майна, а також у постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 456/3576/20 за ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Форінт», Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Львів), ДП «Сетам», приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Швед І. В. про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнання недійсним з моменту складення акта про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним та скасування свідоцтва, визнання незаконним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності на нежитлові будівлі та земельні ділянки, витребування з незаконного володіння нежитлових будівель та земельних ділянок.

При цьому, судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором залишається непогашенною та на даний час становить: заборгованість за кредитом 204 445,36 доларів США, заборгованість по відсотках 83012,49 доларів США, пеня з несплату кредитних коштів 236 785,40 грн, пеня за несплату відсотків 74 721,36 грн та 3519,02 грн судових витрат.

Предстаник заявниці адвокат Посікіра Р.Р даного факту у судовому засіданні не оспорював.

Таким чином, рішення суду не виконується протягом тривалого часу, що суперечить засадам обов`язковості судового рішення та забезпечення його виконання.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадових чи службових осіб та громадян.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Савіцький проти України, Кайсина та інші проти України заява № 46144/99, Іммобільяре Саффі проти Італії заява № 22774/93, Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 19.01.2023 у справі № 824/2/22, законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у ч.2 ст. 432 ЦПК України.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний. Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.02.2019 у справі № 2-4671/11, провадження № 61-45337св18.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 24.06.2020 у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09.09.2021 у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09.06.2022 у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22, та інших.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до обгрунтованог висновку, що оскільки ОСОБА_1 рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, на підставі якого виданий виконавчий лист № 1323/5992/2012 від 05.06.2014 у повному обсязі не виконала, а тому відсутні буді які підстави стверджувати про недійсність вимог ТОВ «ФК`Форінт» за кредитним договором №010/08-3/3138/в від 28.08.2007 чи про припинення зобов`язання у результаті залишення за ТОВ «ФК «Форінт» за ціною 3 219 860 грн. у рахунок часткового погашення заборгованості, нереалізованого на третіх торгах предмета іпотеки під час судового способу звернення стягнення на предмет іпотеки та відповідно відсутні правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Окрім цього, суд зверає увагу заявниці і на той факт, що на даний момент часу виконавчий лист № 1323/5992/2012 від 05.06.2014 сам по собі не підляє виконанню, оскільки не пред`явлений стягувачем до виконання і строк пред`явлення такого до виконання сплив 12.01.2025. Повторне пред`явлення такого до виконання можливе тільки на підставі ухвали суду про поновлення такого строку.

Висновки суду за результатами розгляду поданнь.

На підставі вищенаведеного, оцінивши наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» про визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню, у зв`язку з безпідставністю.

Керуючись ст. 109 ЦК України, ст.ст. 259, 264-265, 442 ЦПК України, -

постановив:

У задоволені заяви ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи Товариства обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню, -відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 22.04.2025 року.

Суддя Янів Н.М.