ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2435/25 Справа № 209/2783/17 Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шевер Юлія Миколаївна, на ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року та від 28 листопада 2024 року про забезпечення позову в цивільній справі номер 209/2783/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Кам`янська міська рада Дніпропетровської області, Відділ Держгеокадастру у м. Кам`янське Дніпропетровської області, Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради, Управління державного архітектурно - будівельного контролю Кам`янської міської ради, про захист права власності, усунення перешкод в користуванні власністю, знос самовільно забудованих будівель,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Кам`янська міська рада Дніпропетровської області, Відділ Держгеокадастру у м. Кам`янське Дніпропетровської області, Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради, Управління державного архітектурно - будівельного контролю Кам`янської міської ради, про захист права власності, усунення перешкод в користуванні власністю, знос самовільно забудованих будівель.

22 листопада 2024 року позивачка ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила суд заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1000 га за кадастровим номером №:01:019:0122 та земельної ділянка площею 0,0162 га за кадастровим номером №:01:019:0123, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Заяву від 22 листопада 2024 року ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа №209/2783/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третіх осіб про захист права власності, усунення перешкод у користуванні власністю, знос самовільно збудованих будівель. Під час розгляду вказаної цивільної справи виникла нагальна потреба у подані заяви про забезпечення позову та забезпеченні позову. Без ухвали суду про забезпечення позову відповідач буде мати змогу реалізувати право користування спірною земельною ділянкою площею 0,0162 га, кадастровий номер :01:019:0123, шляхом затвердження технічної документації з землеустрою, наслідком чого буде укладення договору оренди та його державна реєстрація між відповідачем та Кам`янською міською радою, що в подальшому унеможливить виконання рішення суду щодо зносу самовільно збудованих будівель на самовільно зайнятій земельній ділянці у випадку задоволення позову судом першої інстанції. Причина неподання заяви про забезпечення позову полягає в тому, що вона, як позивач, мала надію вирішити мирним шляхом спірні питання в рамках позову без забезпечення вимог. На момент існування її позову вх.№17.10.2017 року відповідач звернувся 01.12.2017 року із заявою до узгоджувальної комісії по вирішенню земельних спорів про вирішення питання з приводу встановлення (відновлення) суміжних меж земельної ділянки. Згідно з рішенням комісії по земельним спорам оформленого протоколом №1 від 27.03.2018 року зазначено, що даний земельний спір (у разі продовжування його існування) бути розглянутий після вирішення Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська цивільної справи№209/2783/17 по суті. Відповідач не погодився з доводами її позовної заяви, та не погодившись із висновком комісії подав до суду позов до Кам янської міської ради в особі Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових праві на нерухоме майно Кам`янської міської ради про визнання протиправними рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання протиправним рішення Кам`янської міської ради та його скасування. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.09.2024 року у цивільній справі №209/3745/20 вимоги задоволено частково. Прийнято нове рішення в частині зобов`язання Кам`янську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 вхідний №К-15715 від 01.12.2017 року про розгляд Узгоджувальною комісією по вирішенню земельних спорів з приводу встановлення (відновлення) суміжних меж земельної ділянки між ним та сусідами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Засідання комісії відбулося 20.11.2024 року, на якому усно проголошено та надано висновок, що до повноважень комісії не належать питання встановлення (відновлення) меж та що відповідно діючого на цій час Закону «Про землеустрій» підписання Акту погодження меж та Акту прийомки передачі межових знаків наразі непотрібно та не передбачено. Рішення, яке оформлене протоколом, станом на 21.11.2024 року нею не отримано.

27 листопада 2024 року позивачка ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила суд заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з реєстрацією права власності на об`єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці площею 0,1000 га за кадастровим номером №:01:019:0122, та на земельній ділянці площею 0,0162 га з кадастровим номером №:01:019:0123, а також: вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в т.ч. до Реєстру прав власності на нерухоме майно) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав, змін до таких записів щодо нерухомого майна, відомості про реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 0,1000 га за кадастровим номером №:01:019:0122, та на земельній ділянці площею 0,0162 га з кадастровим номером №:01:019:0123, місце розташування: АДРЕСА_1 , про що постановити відповідну ухвалу.

Заяву від 27 листопада 2024 року ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належать житловий будинок (з господарськими будівлями та спорудами) АДРЕСА_2 , та земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер №:01:019:0049. Крім того, їй на правах оренди (рішення міської ради від 25.03.2003р. за №145-05/XXIV) належить земельна ділянка площею 0,0592 га, зареєстрована відповідним договором оренди №0832 від 08.05.2003 року, який ніким не оспорювався, має кадастровий номер №:01:019:0050, і яка безпосередньо контактує з частиною спірної суміжної земельної ділянки, площею 0,0162 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачу ОСОБА_1 належить сусідський будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер №:01:019:0122, по АДРЕСА_1 на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 27.12.2012 року. Земельна ділянка площею 0,0162 га за кадастровим номером №:01:019:0123 належить згідно з планом земель гр. ОСОБА_6 . Земельна ділянка, кадастровий номер №:01:019:0050, яка знаходиться в оренді ОСОБА_2 межує із земельною ділянкою площею 0,0162 га за кадастровим номером №:01:019:0123, де розпочато самочинне будівництво. Починаючи з 2014 року на сусідській земельній ділянці почали закладати фундамент майбутньої будівлі. З початку 2017 року будівництво нової будівлі продовжилось без відповідних дозволів та погоджень із державними органами та суміжними землекористувачами. Без належної згоди її як сусіда, суміжного землекористувача, та без відповідних дозволів та погоджень із державними органами на земельній ділянці площею 0,0162 га було побудовано житловий будинок з капітальною літньою кухнею з каміном-барбеюо. Самочинне будівництво здійснено з грубим порушення норм ДБН та земельного законодавства, що підтверджується наявними в матеріалах справи фото-доказами. Вона намагалась вирішити питання порушення меж та дотримання відповідної відстані від межі мирним шляхом, однак останні не знайшли свого розуміння у ОСОБА_1 . Всі запахи і не тільки від приготування їжі з земельної ділянки площею 0,0162 га йдуть в бік земельної ділянки площею 0,0592 га. Відповідач ОСОБА_1 ні на міліметр не посунув свою монументальну забудову у вигляді житлового будинку з капітальною літньою кухнею з каміном-барбеюо від спільної межі, яка рахується від цоколя цієї межі. Відстань від паркану вимірюється від найбільш виступаючого елемента споруди (від цоколя паркану або краю навісу). Крім цього внаслідок такої забудови неможливо повноцінно вести домашнє господарство.

За таких обставин, на сьогоднішній день існує реальна загроза затвердження технічної документації відповідачем з наданням земельної ділянки площею 0,0162 га в користування на правах оренди з послідуючим визнанням самочинно збудованих будівель на ній законними і визнання на них права власності. Для неї існує реальна загроза того, що за час розгляду та вирішення справи у суді за її позовом, в результаті вищезазначених незаконних дій відповідача земельна ділянка площею 0,0162 га та споруди на ній перестануть бути самовільно зайнятими та самовільно збудованими, а також нове будівництво проведене на земельній ділянці площею 0,1000 га, що призведе до неможливості виконання рішення суду, навіть у разі задоволення рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, а отже, вона буде позбавлена можливості захистити своє право володіння та користування, та не зможе в подальшому здійснити своє право зазначене в договорі оренди з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року заяву позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено.

Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1000 га за кадастровим номером №:01:019:0122 та земельної ділянка площею 0,0162 га за кадастровим номером №:01:019:0123, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року заяву позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено

Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії пов`язані з реєстрацією права власності на об`єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці площею 0,1000 га за кадастровим номером №:01:019:0122, та на земельній ділянці площею 0,0162 га з кадастровим номером №:01:019:0123, а також: вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в т.ч. до Реєстру прав власності на нерухоме майно) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав, змін до таких записів щодо нерухомого майна, відомості про реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 0,1000 га за кадастровим номером №:01:019:0122, та на земельній ділянці площею 0,0162 га з кадастровим номером №:01:019:0123, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Із вказаним судовими рішеннями не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шевер Ю.М., подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року та від 28 листопада 2024 року про забезпечення позову.

Доводами апеляційної скарги наведено, що ухвали суду першої інстанції є необґрунтованими та безпідставними, а також такими, що порушують норми матеріального права.

З відповіді Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради вих. №09-07/1114 від 05.10.2022 року вбачається, що єдиними суміжними землекористувачами з земельною ділянкою позивачів - 0,0162 га, кадастровий номер :01:019:0123 ( АДРЕСА_1 ), в період з 08.05.2003 року по 25.03.2008 року були ОСОБА_7 і ОСОБА_2 на підставі договору оренди №0832 від 08.05.2003 року, строк дії якого скінчився 25.03.2008 року.

Так, з 2008 року і по теперішній час, тобто впродовж 16 років, ОСОБА_2 не є землекористувачем земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою 0,0162 га, кадастровий номер :01:019:0123 ( АДРЕСА_1 ), інші докази, що підтверджували б володіння або користування суміжною з відповідачем земельною ділянкою, матеріали справи не містять.

Таким чином, забезпечення позову шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1000 га за кадастровим номером №:01:019:0122 та земельної ділянка площею 0,0162 га за кадастровим номером №:01:019:0123, місце розташування: АДРЕСА_1 , відповідач вважає неправомірним, оскільки, земельна ділянка 0,0162 га, кадастровий номер :01:019:0123 ( АДРЕСА_1 ), межує з земельною ділянкою, яка належить Кам`янській міській раді, і жодним чином не зачіпає прав та інтересів ОСОБА_2 .

Відтак, ОСОБА_2 не має жодного права ані як власник, ані як орендар пред`являти вимоги щодо цієї земельної ділянки, заявляти про порушення її прав, оскільки цих прав у неї немає і, тим паче, заявляти вимоги щодо забезпечення позову.

Будинок на земельній ділянці площею 0,1000 га за кадастровим номером №:01:019:0122, щодо якого наразі відбувається реконструкція взагалі не є предметом спору у справі № 209/2783/17. Встановлення заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії пов`язані з реєстрацією права власності на об`єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці площею 0,1000 га за кадастровим номером №:01:019:0122, в тому числі і щодо цього будинку, є прямим порушенням законних прав та інтересів ОСОБА_1 .

Від ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Федосєєв Є.О., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

До матеріалів справи долучений договір купівлі-продажу від 27.12.2012 року на ім`я ОСОБА_1 на 0,1000 га. Жодного правовстановлюючого документа на земельну ділянку площею 0,0162 га на ім`я ОСОБА_1 в період з 08.05.2003 року по 25.03.2008 року, як і по даний час та факт проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 , і користування даною земельною ділянкою суду першої інстанції не надано.

Натомість, матеріали цивільної справи містять докази, які підтверджують, що земельна ділянка площею 0,0162 га була надана ОСОБА_6 на правах оренди строком на п`ять років (рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.05.2008р. №400-22/V), тобто до 2013 року і цей договір діяв на момент укладання угоди купівлі-продажу в 2012 році. Рішення міської ради про розірвання, припинення, скасування даного договору оренди в матеріалах справи відсутнє. Тому припущення представника відповідача, що ОСОБА_2 як позивач мала правовий статус відносно земельної ділянки площею 0,0162 га і мала суміжних землекористувачів в період з 08.05.2003 року по 25.03.2008 року як і по даний час є не тільки вільним трактуванням відповіді Департаменту, а є незрозумілими та не відповідають дійсності.

Усі дії відповідача, а саме проведене самочинне будівництво на земельній ділянці площею 0,0162 га, кадастровий номер №:01:019:0123, по АДРЕСА_1 . яка не має статусу права оренди чи права власності, без відповідних документів та дозволів з порушенням норм ДБН, яка межує з земельною ділянкою позивачки ОСОБА_2 , площею 0,0592 га, кадастровий номер №:01:019:0050, по АДРЕСА_2 , не тільки порушують права, обов`язки землекористувачів, а і правила добросусідства. Такі дії унеможливлюють в подальшому для позивачки оформлення договору оренди або інших прав відповідно чинному законодавству

Суд першої інстанції ще не вирішив справу по суті заявлених вимог, не прийняв рішення у справі, і тому стверджувати про законність будівництва проведеного на земельних ділянках площами 0,0162 га та 0,1000 га, а також відповідність того чи іншого документу, як доказу, його належність та допустимість можливо буде тільки після вивчення всіх доказів у справі.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шевер Ю.М. доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Литвин Н.О. апеляційну скаргу не визнали, просили в її задоволенні відмовити. Судові рішення залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 97, 102).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Заслухавши суддю доповідача, позивачку та її представника, представника відповідача Коваля Г.Г., ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Кам`янська міська рада Дніпропетровської області, Відділ Держгеокадастру у м. Кам`янське Дніпропетровської області, Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради, Управління державного архітектурно - будівельного контролю Кам`янської міської ради, про захист права власності, усунення перешкод в користуванні власністю, знос самовільно забудованих будівель.

Предметом спору у зазначеній цивільній справі є захист права власності, усунення перешкод в користуванні власністю, знос самовільно забудованих будівель які стосуються земельних ділянок площею 0,1000 га за кадастровим номером №:01:019:0122 та земельної ділянка площею 0,0162 га за кадастровим номером №:01:019:0123.

З протоколу №2 засідання комісії з розгляду земельних спорів у межах міста від 20 листопада 2024 року вбачається, що до повноважень комісії не належать питання встановлення (відновлення) меж та, що відповідно діючого на цій час Закону «Про землеустрій» підписання Акту погодження меж та Акту прийомки передачі межових знаків наразі непотрібно та не передбачено (а.с. 18-20).

Задовольняючи вимоги заяв про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення цих заяв.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи та нормам закону.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Судом встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Кам`янська міська рада Дніпропетровської області, Відділ Держгеокадастру у м. Кам`янське Дніпропетровської області, Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради, Управління державного архітектурно - будівельного контролю Кам`янської міської ради, про захист права власності, усунення перешкод в користуванні власністю, знос самовільно забудованих будівель.

Тобто, предметом спору у зазначеній цивільній справі є захист права власності, усунення перешкод в користуванні власністю, знос самовільно забудованих будівель які стосуються земельних ділянок площею 0,1000 га за кадастровим номером №:01:019:0122 та земельної ділянка площею 0,0162 га за кадастровим номером №:01:019:0123.

З протоколу №2 засідання комісії з розгляду земельних спорів у межах міста від 20 листопада 2024 року вбачається, що до повноважень комісії не належать питання встановлення (відновлення) меж та, що відповідно діючого на цій час Закону «Про землеустрій» підписання Акту погодження меж та Акту прийомки передачі межових знаків наразі непотрібно та не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяв позивачки про вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1000 га за кадастровим номером №:01:019:0122 та земельної ділянка площею 0,0162 га за кадастровим номером №:01:019:0123, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Вжиті судом вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_1 , оскільки майно, до якого вжито зазначені заходи забезпечення, фактично перебуває у його володінні та користуванні, і обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Відповідачем ОСОБА_1 не наведено жодних аргументів, які б вказували на те, що вжиті заходи забезпечення позову можуть призвести до негативних наслідків та є надмірним втручанням у мирне володіння ним земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , про те, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачкою вимогами апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, як вказувалось вище, предметом спору у вищезазначеній цивільній справі є захист права власності, усунення перешкод в користуванні власністю, знос самовільно забудованих будівель які стосуються земельних ділянок площею 0,1000 га за кадастровим номером №:01:019:0122 та земельної ділянка площею 0,0162 га за кадастровим номером №:01:019:0123, (яка юридично не належить відповідачу, і цього він не заперечував в судовому засіданні), відтак, застосування заходу забезпечення позову шляхом встановлення заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вказаних вище об`єктів нерухомого майна є саме тим заходом, який унеможливить ускладнення чи не виконання рішення суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції при постановленні ухвали судом першої інстанції, правова оцінка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи з цього питання, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судові рішення, які відповідає вимогам закону.

Підстав для їх скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шевер Юлія Миколаївна, залишити без задоволення, ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року та від 28 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2025 року.

Судді: