БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/53/25
Провадження № 2/730/95/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2025 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Ріхтера В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2025 року ТОВ «ФК «Аваліст» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 22.03.2019 року в сумі 101 359,63 грн, з яких: 64 928,32 грн сума основної заборгованості; 30 465,02 грн сума інфляційних втрат; 5 966,29 грн 3 % річних у зв`язку із невиконанням рішення суду.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що 22.03.2019 Акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач, позичальник) уклали кредитний договір № , за яким банк надав, а ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 12 966,00 грн строком до 22 березня 2021 року зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом 0% від суми кредиту (п. 1.1. кредитного договору) та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01 % річних (п. 1.2. кредитного договору). Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів згідно графіку платежів (п. 1.3. кредитного договору). Проте ОСОБА_1 неналежно виконувала умови кредитного договору в частині погашення кредитних коштів, що призвело до накопичення заборгованості.

Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року визнано дії позивача зловживанням процесуальними правами. Позовну заяву ТОВ «ФК «Аваліст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 64 928,32 грн - повернуто позивачу.

У клопотанні про витребування доказів (витребувати у АТ «ОТП Банк» меморіальний ордер, заяви на видачу готівки, платіжні доручення, виписку з рахунків, розрахунок сум заборгованості за кредитним договором № від 22.03.2019 року) відмовлено, оскільки дані відомості були предметом розгляду у справі № 740/1988/24, де суд надав оцінку доказам, наданим сторонами у справі.

Прийнято до розгляду позовну заяву ТОВ «ФК «Аваліст» до ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача 30 465,02 грн (сума інфляційних витрат); 5 966,29 грн (3% річних) та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивач в судове засідання не викликався, оскільки розгляд справи проводиться без повідомлення сторін. Від позивача не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи у суді відповідно до положень п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, однак у встановлений законом строк відзиву на позов не подав, із заявами до суду не звертався, а також не скористався своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 15 липня 2024 року у справі № 740/1988/24 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» суму заборгованості за Кредитним договором № від 22.03.2019 в сумі 17 634,89 грн, з яких: 12 966,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 668,89 грн - сума заборгованості за відсотками.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Аваліст» на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 15 липня 2024 року у цій справі визнано неподаною й повернуто.

Таким чином, рішення місцевого суду набрало законної сили 03.10.2024 року.

Отже, між цими сторонами та за цим же кредитним договором (з тих же підстав та предметом розгляду, в частині тіла кредиту та стягнення відсотків) вже відбувся судовий розгляд з постановленням кінцевого рішення у справі.

Предметом розгляду цієї справи є виключно стягнення з відповідача 30 465,02 грн (сума інфляційних витрат); 5 966,29 грн (3 % річних).

Право вимоги позивача у даній справі встановлено судовим рішенням у справі № 740/1988/24.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Предметом позову у справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

В розумінні правових норм чинного цивільного законодавства, а зокрема положень ст. 625 ЦК України, 3% річних та інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому вони повинні нараховуватися на суму основного боргу, який мав місце між сторонами до ухвалення рішення судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З підстав викладеного, дослідивши матеріали справи, здійснивши системний аналіз правових норм, суд дійшов висновку, що позов в частині мотивації щодо інфляційних та 3 % річних є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в цій частині.

Однак, у цій справі суд враховує й таке.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває дотепер.

15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану». Відповідно до частини 3 Закону України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19.

Відповідно до положень п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За таких підстав нарахування 3 % річних згідно зі ст. 625 ЦК України у справі, що розглядається, здійснюється з урахуванням п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в частині обмеження строку їх нарахування.

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути інфляційні втрати та 3 % річних, нараховані за період з 16.12.2021 до 07.01.2025.

Проте, позивач при проведені розрахунку 3 % річних за вказаний період не врахував, що приписами пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що дія статті 625 ЦК України щодо грошових зобов`язань обмежена початком введення у дію воєнного стану.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних за період 24.02.2022 до 07.01.2025 задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню у такому розмірі.

Загальна заборгованість: 17 635,00 грн, період розрахунку: 16.12.2021-22.04.2022, сукупний індекс інфляції 110,886 %, інфляційні витрати 1 919,81 грн.

Загальна заборгованість: 17 635,00 грн, період розрахунку: 16.12.2021-22.04.2022, загальна кількість днів 128, 3 % річних становить 185,53 грн.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 2 105,34 грн, з яких 1 919,81 грн - інфляційні втрати за період з 16.12.2021 до 24.02.2022 та 185,53 грн - 3 % річних за період з 16.12.2021 до 24.02.2022.

У решті позовні вимоги задоволенню не підлягають за необґрунтованістю.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, судового збору, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову та розмір задоволених вимог, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн не відповідає переліку/вартості виконаних робіт та критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому з огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 500 грн, що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 10-13, 76-81, 83, 89, 141, 206, 223, 264, 265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» (місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Деревлянська, буд. 10-А; ) суму інфляційних витрат та 3% річних за кредитним договором № від 22.03.2019 в сумі 2 105,34 грн (дві тисячі сто п`ять гривень 34 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» (місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Деревлянська, буд. 10-А; ) понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 62,98 грн (шістдесят дві гривні 98 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» (місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Деревлянська, буд. 10-А; ) 500,00 грн (п`ятсот гривень 00 копійок) у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ріхтер В.В.