КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5055/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

установив:

У вересні 2024року ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року зазначену вище позовну заяву повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 44 ЦПК України

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що підставою його звернення до суду з даною позовною заявою є забезпечення рівності сторін в утримання їх з відповідачем спільної дитини.

Вказує, що він приймає участь в утриманні дитини шляхом сплати аліментів на виконанні рішення суду.

Таким чином, в судовому порядку вирішено питання утримання дитини лише стосовно нього, а що стосується вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_2 , то суд вказане питання не вирішував.

Просив суд, скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, сторони перебували у шлюбі, від шлюбу мають дитину, шлюб розірвано в судовому порядку.

Судовим наказом Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2021року, місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначене разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, щодитина перебуває на утриманні відповідача, а позивач приймає участь в утриманні дитини шляхом сплати аліментів на виконання рішення суду, а тому питання утримання дитини сторін вирішене в судовому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем заявлено завідомо безпідставний позов, незалежно від мотивів якими він керувався і таку поведінку позивача визнано зловживанням процесуальними правами.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права, щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, визнається зловживанням процесуальними правами.

Частиною 3 ст. 44 ЦПК України передбачено, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

Наведений у ч. 2 ст. 44 ЦПК України, перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 08 грудня 2021 року у справі №2-25/2006 (провадження №61-14703св20).

Як встановлено судом першої інстанції, питання утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішене в судовому порядку, а саме: судовим наказом Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем заявлено завідомо безпідставний позов, незалежно від мотивів якими він керувався.

Зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку, що посилання суду першої інстанції на положення ст. 44 ЦПК України, як на підставу для повернення позову є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Таким чином, доводи, наведені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

При цьому, колегія суддів не вбачає порушення у цій справі права на доступ позивача до суду у зв`язку з поверненням позову, оскільки таке повернення зумовлене безпідставністю позову і таку поведінку позивача визнано зловживанням процесуальними правами.

Отже, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали суду, у справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба

Т.О. Писана