Справа № 521/2601/25
Провадження № 4-с/521/27/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року

Малиновський районний суд м.Одеси у складі

головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Корнієнко Л. В.

за участі скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2025 року представниця ОСОБА_1 , адвокатка Троянська-Гатенюк Ірина Вадимівна, звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Пересипського (колишня назва Суворовського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на те, що в провадженні вказаного відділу знаходиться виконавче провадження № 46898165 з примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі № 521/2219/15, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет», починаючи з 13.02.2015 р. до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувач ОСОБА_2 змінила місце проживання, не повідомила про нього державного виконавця, з 2016 року скаржник здійснював її розшук, було встановлено, що в 2016 році вона разом з дитиною виїхала за кордон, не надає банківські реквізити для сплати аліментів, що унеможливлює належне виконання ОСОБА_1 свого обов`язку зі сплати аліментів, внаслідок чого до нього державним виконавцем було застосовано обмеження у праві керування транспортними засобами, тимчасово заборонено виїжджати за кордон, накладено арешт на кошти та майно.

Скаржник зазначає, що звертався до державного виконавця із заявою про зупинення виконавчого провадження у зв`язку із вказаними обставинами, а також у зв`язку із тим, що стягувач постійно проживає в росії, та про скасування встановлених щодо нього обмежень, проте йому було протиправно відмовлено.

Враховуючи викладене, скаржник просить визнати бездіяльність державного виконавця щодо не зупинення виконавчого провадження та не зняття встановлених щодо скаржника обмежень протиправною, зобов`язати державного виконавця зняти відповідні обмеження та зупинити виконавче провадження на підставі п. 10-2 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси (протокольною) від 08 квітня 2025 року скаржнику поновлено строк на звернення зі скаргою.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав, пояснив, що з 2016 року не сплачує аліменти у зв`язку із відсутністю відомостей про стягувача та відповідних реквізитів, зауважив, що у разі сплати ним аліментів на рахунок ДВС, за спливом часу такі кошти будуть зараховані до доходу державного бюджету як незапитані, що не відповідає інтересам дитини, а відкрити рахунок на ім`я дитини та сплачувати аліменти на нього немає можливості.

Державний виконавець в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, начальником Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надано відзив на скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні, посилаючись на відсутність законних підстав для зупинення виконавчих дій та правомірність дій державного виконавця.

Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження № 46898165, суд доходить висновку про відмову в задоволенні скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Пересипському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року по цивільній справі № 521/2219/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет» починаючи з 13.02.2015 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 17 березня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

При здійсненні виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанови про арешт коштів боржника від 12.07.2019 р., 14.05.2020 р., 01.11.2021 р., 11.11.2022 р., 13.01.2023 р., 25.10.2023 р.

Також постановами державного виконавця від 19.02.2018 року скаржника було обмежено у праві виїзду за межі України, у праві користування транспортними засобами, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

З відомостей, наданих Головним центром обробки спеціальної інформації вбачається, що ОСОБА_4 разом з дитиною ОСОБА_5 виїхала за межі України 07.02.2016р. через пункт пропуску Кучурган (а.с. 18).

З листа ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області № 60.1/с-468 від 14.06.2024 р. вбачається, що ОСОБА_2 з 2018 р. проживає в м. Казань, рф, разом з дитиною, не має наміру повертатись в Україну (а.с. 22).

ОСОБА_1 звертався до органів виконавчої служби із заявою про зупинення виконавчого провадження з посиланням на п. 10-2 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», листом від 19.08.2024 р. № 136884 за підписом начальника Суворовського ВДВС в м. Одесі ПМУЮ (м. Одеса), копія якого міститься в матеріалах виконавчого провадження, йому було повідомлено про відсутність підстав для зупинення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, що полягає у вчиненні сукупності визначених в цьому Законі дій, спрямованих на примусове виконання рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що станом на 19.02.2018 року у скаржника була наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з лютого 2015 року по грудень 2017 року включно в загальній сумі 15 153 грн. 00 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам від 20.02.2018 р. (міститься в матеріалах виконавчого провадження).

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 19.02.2018 р.), за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Таким чином, державним виконавцем правомірно було застосовано до скаржника обмеження, встановлені вказаною нормою закону.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції), вказані обмеження діють до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів скаржником не погашено, станом на 31.07.2024 р. заборгованість зі сплати аліментів складала 161 967 грн. 50 коп.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для скасування державним виконавцем обмежень у праві виїзду скаржника за межі України, у праві користування ним транспортними засобами, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, накладених на скаржника постановами від 19.02.2018 р., та про відмову в задоволенні скарги в частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо не скасування накладених на скаржника обмежень.

Також відсутні правові підстави для задоволення скарги в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо не зупинення виконавчого провадження з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10-2 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих провадженнях, стягувачами за якими є Російська Федерація або такі особи:

громадяни Російської Федерації;

юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації;

юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

Факт проживання стягувача на території Російської Федерації сам по собі не свідчить про набуття нею громадянства країни-агресора, а відтак, не свідчить про необхідність зупинення державним виконавцем виконавчих дій.

Суд зауважує, що дійсно, в матеріалах виконавчого провадження відсутні банківські реквізити для перерахування стягувачеві стягнутих зі скаржника коштів. Державним виконавцем на адресу реєстрації стягувача 18 квітня 2024 року було направлено листа № 78972 від 18.04.2024 про необхідність їх надання та попереджено про можливість зарахування стягнутих на її користь коштів в дохід держави у разі не витребування їх протягом року (до 17.04.2025 р.), проте вказані обставини не є підставою для звільнення скаржника від обов`язку сплати аліментів на підставі рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 23 лютого 20015 року по цивільній справі № 521/2219/15.

При цьому скаржник не позбавлений права звернення до суду для вирішення питання про зміну чи встановлення порядку (способу) виконання судового рішення у встановленому законом порядку.

Таким чином, судом встановлено, що оскаржувана бездіяльність державного виконавця вчинена відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, права скаржника не було порушено, що, відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, є підставою для в задоволенні скарги.

Керуючись ст. 450, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 22.04.2025 року.

Головуючий: