Справа № 686/4364/25
Провадження № 2/686/2869/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суду Хмельницької області в складі:

головуючої судді Хараджі Н.В.

при секретарі судового засідання Цибульської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , яка подана та підписана її представником адвокатом Бринцевою Світланою Сергіївною до ОСОБА_2 про індексацію розміру аліментів,-

встановив:

Позивачка звернулась до Хмельницького міськрайонного суду із вказаною позовною заявою.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 21.02.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку із недотриманням позивачем вимог, визначених ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

03 березня 2025 року від позивача на виконання ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 21.02.2025 року надійшла заява, якою усунуто виявлені недоліки.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до провадження та ухвалено розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 01 квітня 2025 року на 10 год. 30 хв.

31 березня 2025 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Мушинської О.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем вже сплачена індексація аліментів за період з січня 2023 року по січень 2025 року на суму 6295,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 29.03.2025 року.

Судове засідання 01 квітня 2025 року було відкладено за клопотанням представника позивача на 23 квітня 2025 року на 10 год. 30 хв.

18 квітня 2025 року на адресу суду від представника позивача адвоката Бринцевої С.С. надійшла заява про закриття провадження у справі. Своє клопотання обґрунтовує тим, що згідно відзиву представника відповідача - адвоката Мушинської О.В. стало відомо, що після пред`явлення даного позову та за 3 дні до судового засідання відповідач повністю погасив заборгованість з індексації аліментів за період з січня 2023 року по січень 2025 року на суму 6295 грн., тобто суму в межах пред`явлених позовних вимог, та у зв`язку із цим відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі №686/4364/25 за позовною заявою ОСОБА_1 , яка подана та підписана її представником - адвокатом Бринцевою Світланою Сергіївною до ОСОБА_2 про індексацію розміру аліментів на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Враховуючи те, що під час розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а саме надання відзиву на позов, предмет спору було задоволено самим же відповідачем, а тому позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_1 помилково було сплачено судових збір у даній справі, просить винести ухвалу якою повернути позивачу судовий збір у повному обсязі, оскільки він сплачений помилково, та позивач звільнена у даній категорії справи від сплати судового збору. Разом з тим, в позовній заяві на виконання вимоги п. 9 ч. 1 ст. 175 ЦПК України, позивачем було зазначено про те, що витрати на правничу допомогу складатимуть в даній справі 5000 грн. Враховуючи те, що позивачем фактично понесено судові витрати у даній справі, а тому просить Суд їх стягнути на користь позивача із відповідача. Враховуючи те, що позивачем разом із позовною заявою надавався договір про надання правничої допомоги від 22.06.2024 р., додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 14.02.2025 р., ордер про надання правничої допомоги,рахунок на оплату юридичних послуг від 14.02.2025 р. , та враховуючи позицію відповідача, який задовольнив позовні вимоги лише після пред`явлення позивачем позову до суду та відкриття провадження у даній справі, то у зв`язку з цим позивачем на підтвердження понесених судових витрат на оплату послуг адвоката у зв`язку із наданням професійної правничої допомоги у даній справі додається ще акт виконаних послуг, з детальним описом виконаних послуг та їх вартості від 17 квітня 2025 року, а також платіжну інструкцію від 01.04.2025 р. на підтвердження понесених витрат на оплату юридичних послуг за надання правничої допомоги на суму 5000 грн. 00 коп.

21 квітня 2025 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Мушинської О.В. надійшли заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 686/4364/25. Своє заперечення обґрунтовує тим, що згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша, друга статті 141 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, на підтвердження витрат на правову допомогу надано акт про виконання Додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 17.04.2025р. та платіжну інструкцію на суму 5000,00 грн. Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема: надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних та фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Зустріч з клієнтом, надання усної консультації, пошук та аналіз судової практики та складання стратегії представництва не є окремим видом адвокатської діяльності, а є частиною консультацій та/або підготовки процесуальних документів, в тому числі підготовки письмових пояснень. Представник позивачки процесуальних документів (клопотань, заяв), окрім позовної заяви до суду, не подавав, справа не розглядалась за участі адвоката, представника позивачки. Заяву про розподіл судових витрат в прохальній частині також просять розглянути без участі позивачки та її представника. Крім того, зміст позовної заяви зводиться до наведеного розрахунку індексації згідно прикладу встановленого Порядком №1078 та зазначення відомостей щодо індексу споживчих цін, обчислених Держстатом. За таких обставин, вважають, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у цій справі є неспівмірним із складністю справи та часом, витраченим на виконання відповідних послуг, а представником позивачки явно завищено час, обсяг наданих послуг і у зв`язку з цим завищено і вартість вказаних послуг.Трактуючи ст. 15 ЦПК України можна дійти висновку, що до витрат на правову допомогу можуть відноситися витрати, пов`язані з оплатою іншого фахівця в галузі права, якщо ця допомога надавалась у випадках, встановлених законом. Проте, не надано жодних доказів проте, що Позивач звертався до громадських установ, які надають правову допомогу безкоштовно, проте, Позивачу було відмовлено у наданні такого виду правової допомоги, а тому звернення до послуг адвоката для отримання правової допомоги було для Позивача вимушеним та необхідним.Таким чином, вимога щодо стягнення судових витрат зі сплати витрат на правову допомогу є безпідставною.

23 квітня 2025 року в судове засідання позивачка та її представник, будучи належним чином повідомленні про дату, час, місце розгляду справи, не з`явились, клопотань про відкладення не надавали.

Відповідач та його представник в судове засідання, не з`явились, разом з тим від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , яка подана та підписана її представником адвокатом Бринцевою Світланою Сергіївною, до ОСОБА_2 про індексацію розміру аліментів на підставі п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України та відмовити представнику позивача у стягненні судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Розгляд даного клопотання просила проводи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 12 ЦПК України зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору; а пунктом 4 цієї норми - якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до ч.2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.142 ЦПК України: у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову; у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 522/8782/16-ц зазначено, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу ЄСПЛ до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом рішення по справі за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Таким чином, закриття провадження у справі внаслідок відсутності предмета спору пов`язується з тим, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самим сторонами врегульовані спірні питання. Закриття провадження в справі може з цієї підстави мати місце як за заявою сторони в процесі, так і за відсутності такої.

Матеріали справи свідчать, що 18.04.2025 року представник позивача до суду подав заяву про закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю предмету спору, посилаючись на те, що під час розгляду справи згідно відзиву відповідача останній повністю погасив заборгованість з індексації аліментів.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20 зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Клопотання представником позивача подано 23.04.2025 року, відзив на позовну заяву подано 31.03.2025 року із зазначенням, що 29.03.2025 року відповідачем сплачена індексація аліментів за період з січня 2023 по січень 2025 року на суму 6295 грн., а з позовною заявою позивач звернувся 14.02.2025 року.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що на час звернення до суду з позовом, індексація аліментів за період з січня 2023 по січень 2025 року на суму 6295 грн. сплачена не була, а отже відсутні підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Натомість закриття провадження в справі внаслідок відмови позивача від позову при певній зовнішній подібності до закриття провадження через відсутність предмета спору пов`язується з іншими підставами та діями: обов`язковою наявністю заяви (вольової дії) позивача; роз`ясненням позивачу процесуальних наслідків його дій; прийняттям судом відмови позивача від позову. Відсутність предмета спору і відмова позивача від позову не є тотожними юридичними фактами, відмова від позову може мати місце з різних причин, а предмет спору при цьому може продовжувати існувати.

Як вбачається із змісту клопотання про закриття провадження у справі, представник позивача просив закрити провадження у справі, зазначаючи різні підстави. Так в абзаці 3 аркушу 3 заяви про закриття провадженні по справі, представник позивача зазначає в якості підставі для закриття по приправі відсутність предмету позову, а в абзаці 6 цієї ж сторінки зазначає, що позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволенні їх відповідачем після пред`явлення позову, що в свою чергу не є підставою для закриття провадженні по справі.

Право вибору процесуального способу закінчення судового спору з відповідачем, якщо для цього у позивача виникли підстави, належить позивачеві.

Таким чином, за відсутності підстав для закриття провадженні по справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, та заяви представника позивача про відмову від позову, суд не має процесуальних підстав для закриття провадження та застосування положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, адже така процесуальна підстава не відповідає дійсним обставинам справи та межам заяви позивача.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ст. 133 ч. 2 ЦПК України).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях; у цьому разі судовий збір повертається повністю (ст. 7 ч. 1 п. 5, ч. 2 Закону України «Про судовий збір»).

Оскільки судом остаточне рішення по справі винесено не було, тому відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 142, 255 ч.1 п.1, ст. 258, 260 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотань представника позивача адвоката Бринцевої С.С. та представника відповідача адвоката Мушинської О.В. про закриття провадження по справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України відмовити.

Відкласти судове засідання у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , яка подана та підписана її представником адвокатом Бринцевою Світланою Сергіївною до ОСОБА_2 про індексацію розміру аліментів на 28 травня 2025 року 10 год. 30 хв.

У судове засідання викликати учасників справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

міськрайонного суду Н.В. Хараджа