23.04.2025 Справа № 756/3990/23
Справа № 756/3990/23
Провадження № 6/756/138/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року Оболонський районний суд м. Києва області у складі: головуючого - судді Тихої О.О., за участю секретаря судового засідання Макущенка М.С., державного виконавця Бондара Є.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондара Єгора Едуардовича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про примусове проникнення до житла боржника чи іншого володіння особи,

В С Т А Н О В И В:

17.04.2025 державний виконавець Оболонського відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондар Є.Е. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 , а саме: до квартири АДРЕСА_1 , з метою проведення виконавчої дії у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду у цивільній справі № 756/3990/23, а саме: опису та арешту майна боржника.

В обґрунтування подання зазначено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.08.2023 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором розписки від 05 жовтня 2021 року у розмірі 38 100 гривень 00 копійок, три проценти річних у розмірі 1 496 гривень 86 копійок, а всього 39 596 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість) гривень 86 копійок, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

11.10.2023 Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчі листи на підставі вказаного рішення.

24.11.2023 державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондарем Є.Е. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вищезазначених виконавчих листів.

Копію постанови від 24.11.2023 про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 направлено ОСОБА_2 за адресою, зазначеною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 .

17.12.2024 державним виконавцем залишено постанову про відкриття виконавчого провадження та виклик на 18.12.2024 у вхідних дверях квартири, де проживає боржник, та поштовій скриньці.

Боржник 18.12.2024 до державного виконавця не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки.

11.02.2025 державним виконавцем повторно здійснено вихід за адресою мешкання боржника, проте двері ніхто не відчинив, невідома особа через зачинені двері запропонувала залишити постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 у дверях.

Таким чином, боржник належним чином повідомлена про початок примусового виконання рішення суду, проте не вчиняє жодних дій для його виконання, чинить перешкоди у вільному доступі до житла шляхом невиконання вимоги виконавця з`явитися в зазначений час до державного виконавця та надати безперешкодний доступ до свого майна, у зв`язку з чим виникла необхідність у примусовому проникненні до житла боржника ОСОБА_2 .

Державний виконавець Оболонського відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондар Є.Е. у судовому засіданні вимоги подання підтримав та просив задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України розгляд подання здійснюється без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб.

Суд, вислухавши державного виконавця, дослідивши матеріали подання, матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Суд установив, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.08.2023 у цивільній справі № 756/3990/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором розписки від 05 жовтня 2021 року у розмірі 38 100 гривень 00 копійок, три проценти річних у розмірі 1 496 гривень 86 копійок, а всього 39 596 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість) гривень 86 копійок, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

На підставі вказаного рішення Оболонським районним судом було видано виконавчі листі.

24.11.2023 державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондарем Є.Е. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 756/3990/23, виданого 11.10.2023 Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором розписки від 05 жовтня 2021 року у розмірі 38 100 гривень 00 копійок, три проценти річних у розмірі 1 496 гривень 86 копійок, а всього 39 596 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість) гривень 86 копійок на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва у цивільній справі № 756/3990/23.

24.11.2023 державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондарем Є.Е. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

24.11.2023 державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондарем Є.Е. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесено постанову про арешт коштів боржника.

12.12.2024 державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондарем Є.Е. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесено постанову про арешт майна боржника.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції.

Як зазначено у ст. 30 Конституції України, ст. 311 ЦК України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи до іншого володіння боржника як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Частиною 1 ст. 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Указані висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/41727/19-ц.

Так, з наданих державним виконавцем доказів суд встановив, що під час примусового виконання судового рішення державний виконавець вживав передбачені законом заходи для виконання рішення суду від 28.08.2023 у цивільній справі № 756/3990/23 від 11.10.2023 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором розписки від 05 жовтня 2021 року у розмірі 38 100 гривень 00 копійок, три проценти річних у розмірі 1 496 гривень 86 копійок, а всього 39 596 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість) гривень 86 копійок.

Зокрема, в матеріалах, долучених до подання наявні відповіді на запити державного виконавця, надані Пенсійним фондом України, Державною фіскальною службою України, Державною податковою службою України, Міністерством внутрішніх справ України, тощо, з яких встановлено, що за боржником ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані та дані щодо отримання останньою доходів відсутні.

Разом з тим, звертаючись з вказаним поданням до суду державний виконавець посилається на те, що ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про початок примусового виконання рішення суду та наявність виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення, не вчиняє жодних дій для його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

З аналізу зазначених норм закону вбачається, що до початку примусового виконання судового рішення державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження. У разі відсутності підтвердження факту отримання боржником копії цієї постанови державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії, що спрямовані на примусове виконання рішення.

Як зазначив державний виконавець у своєму поданні, копія постанови від 24.11.2023 про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 направлялася ним боржнику ОСОБА_2 за адресою, зазначеною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 (поштове відправлення - 716).

Разом з тим, доказів направлення вказаної постанови рекомендованим поштовим відправленням суду не надано. З відповіді АТ «Укрпошта» № 1.03.009.004.-13005-25 від 10.04.2025 вбачається, що інформація щодо поштового відправлення № 716 відсутня.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи державного виконавця про залишення копії постанови про відкриття виконавчого провадження у дверях квартири за адресою реєстрації ОСОБА_2 , оскільки вказаний спосіб повідомлення не передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, у матеріалах подання відсутні докази належного повідомлення боржника ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

З матеріалів виконавчого провадження, долученого до подання державного виконавця, вбачається, що останнім здійснено наступні виклики ОСОБА_2 : 03.04.2024 з зобов`язанням з`явитись боржнику 17.04.2024 о 15-00 год. до виконавця за адресою: АДРЕСА_3 ; 21.08.2024 з зобов`язанням з`явитись боржника 06.09.2024 о 10-00 год. до виконавця за адресою: АДРЕСА_3 ; 12.12.2024 з зобов`язанням з`явитись боржника 18.12.2024 о 15-00 год. до виконавця за адресою: АДРЕСА_3 ; 10.02.2025 з зобов`язанням з`явитись боржника 19.02.2025 о 15-00 год. до виконавця за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом з тим, докази, які б підтверджували, що вказані вище виклики державного виконавця були направлені боржнику ОСОБА_2 та отримані останньою, у матеріалах подання відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 8 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 передбачено, що акт є документом, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин.

У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт.

У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються).

Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.

Згідно з ч.1, 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії можуть проводитися у присутності понятих. Присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Разом з тим, всупереч вказаним нормам, акт від 12.12.2024 складений державним виконавцем за відсутності понятих, а акт від 11.02.2025 не містить жодних ідентифікуючих даних понятих, передбачених Інструкцією.

Крім того, матеріали подання взагалі не містять відомостей про власника квартири АДРЕСА_1 , куди державний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення з метою вчинення опису та арешту майна боржника.

З урахуванням викладених обставин суд вважає, що матеріали подання не містять доказів про те, що боржник ОСОБА_2 була обізнана про існування відкритого виконавчого провадження щодо неї, а також про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з арешту та опису майна боржника, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а отже і доказів свідомого перешкоджання приватному виконавцю здійснити такі заходи для виконання судового рішення.

Так, відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Державний виконавець, звертаючись до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, повинен був належним чином обґрунтувати його та надати суду докази на підтвердження доводів свого подання.

З огляду на вищевикладене, подання державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондара Є.Е. про примусове проникнення до житла боржника не підлягає задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю.

Керуючись ст. 30, 129-1 129-1 Конституції України, ст. 1, 18, 48 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 258-261, 353, 354-355, 439 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні подання державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондара Єгора Едуардовича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про примусове проникнення до житла боржника чи іншого володіння особи - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Суддя О.О. Тиха