1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/1624/24 2/335/82/2025
про закриття провадження у справі
08 квітня 2025 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючої судді: Романько О.О., за участі секретаря судового засідання Корсунової Г.В., представників позивача Прокоп`євої Т.О., Воротинської І.А., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Концерну «Міські теплові мережі» в особі представника Фарзаєвої Кристини Алахмедівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-
У лютому 2024 року позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 62 873,88 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своєчасно не оплачував надані йому за адресою: АДРЕСА_1 , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку з чим за період з 01.01.2012 по 31.12.2023 у нього утворилась заборгованість на суму 62 873,88 грн., що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.
Ухвалою судді від 16.02.2024 відкрито провадження в справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи, призначено судове засідання.
25.03.2024 від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 заперечує стосовно позову, прохав відмовити в повному обсязі (а.с.51).
29.04.2024 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме інформації стосовно нарахувань за послугу опалення споживачу ОСОБА_1 (а.с.65).
01.05.2024 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 72-77).
17.01.2025 та 11.02.2025 представником надано клопотання про надання доказів (а.с.128-184, 188-220).
08.04.2025 представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 228-232).
В судовому засіданні представник позивача зазначила, що дійсно є наявним рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 335/2259/19 від 04.02.2020 за позовом КП «МТМ» до ОСОБА_1 , позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відповідача за період 01.01.2012 по 30.06.2018 в розмірі 32 400 53 грн.. Наполягала на прийняті до розгляду заяви про зменшення позовних вимог.
Відповідач вказував на те, що за частиною позовних вже ухвалено рішення суду, яким позивачу було відмовлено в задоволенні позову через пропуск строків позовної давності. Таке рішення суду вже набрало законної сили і при підготовці позову до суду представником позивача враховано не було. Разом з тим, відповідач зазначив, що заява представника позивача про зменшення позовних вимог не може бути прийнята до розгляду, оскільки подана з порушенням строків, передбачених ст. 49 ЦПК України.
Суд, розглянувши надану заяву зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.
За ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, гарантується кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36, Series A № 18).
Частина 1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Як вже зазначалося, то в цій справі відповідно до ухвали суду від 16.02.2024 було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням справи до судового розгляду на 07.03.2024. Перше судове засідання відбулося 30.07.2024.
У своїй заяві про зменшення позовних вимог представник позивача не ставить питання про поновлення строку для звернення з такою заявою, а також не наводить будь-яких причин, які об`єктивно перешкоджали зверненню з такою заявою у строки, передбачені п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України.
Окремо судом, зокрема і із заяви про зменшення позовних вимог, встановлено, що у лютому 2019 року Концерн «Міські теплові мережі» звертався до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
В обґрунтування позову зазначали, що Концерном «МТМ» у період з 01.01.2012 по 30.06.2018 ОСОБА_1 були надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 04 лютого 2020 року у справі № 335/2259/19 позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, залишено без задоволення, у зв`язку із пропуском позовної давності. Зазначене рішення суду набрало законної сили 05.03.2020.

Разом з тим, про наявність такого рішення суду стало відомо вже після відкриття провадження у справі, що розглядається.

Порівняльний аналіз предметів спору у цій справі та у справі №335/2259/19 свідчить, що позовні вимоги у обох справах є тотожними, оскільки цим предметом є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, зокрема за період 01.01.2012 по 30.06.2018, які були надані у житлове приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 32400,53 грн..

Згідно доданого розрахунку заборгованості до позовної заяві в цій справі за аналогічний період зазначається такий же розмір заборгованості.

Тотожними є і склад сторін, що є очевидним, а також підстава позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц зазначено, що необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (2004 року) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 199 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначив, що існує установлена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 березня 2024 року по справі № 936/598/23 (провадження № 61-890св24).

За встановлених обставин та відповідних тому правових підстав, під час судового розгляду встановлено, що позовні вимоги у справі № 335/2259/19 та № 335/1624/24 за період з 01.01.2012 по 30.06.2018 є тотожними, так як в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі за частиною позовних вимог у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 49, п. 3 ч. 1 ст. 255, ст. ст. 256, 258-261, 353-354 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити у прийнятті до розгляду заяви представника позивача про зменшення позовних вимог.

Провадження по справі за позовною заявою Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2012 по 30.06.2018 на загальну суму 32 400,53 грн. закрити у зв`язку з набранням законної сили рішення суду, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею (частина 2 статті 261 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду (частина 1 статті 353, стаття 355 ЦПК України).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (стаття 354 ЦПК України).

Повний текст ухвали складено 14.04.2025.

Суддя: О.О. Романько