ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4529/24 Головуючий суддя І інстанції Єфіменко Н. В.
Провадження № 22-ц/818/1288/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2024 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ТОВ «Сучасний Факторинг» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №6 від 11.08.2019 в сумі 13 310 грн., з яких: 6 476, 78 грн. заборгованість за тілом; 6 206,48 грн. заборгованість за відсотками; 627,68 грн. штраф.

Позовна заява мотивована тим, що 11.08.2019 між ТОВ «Сучасний Факторинг» та відповідачем кредитного договору №6, відповідно до умов якого, остання отримала кредит в сумі 7 846 грн із зобов`язанням повернути протягом 24 календарних місяців, сплатою відсотків та місячної комісії.

Відповідно до п. 1.1 Основного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит Покупцю на умовах визначених розділом 2 Основного договору, а Покупець зобов`язується повернути кредит та внести плату за користування кредитором у розмірі, порядку та на умовах визначених Договором.

Згідно розділу 3 Основного договору сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються Позичальникові на умовах строковості, а саме терміном на 24 календарних місяці та платності - 4,5 % щомісячної комісії за управління кредитом та 0,01 % за користування кредитором. Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 44,07 % річних від загальної суми кредиту.

Перший внесок за Товар склав 1500 гривень та був сплачений Покупцем Продавцю в момент придбання Товару (п. 3.3).

Пункт 3.5 передбачає, що перелік товарів та послуг які придбаваються за рахунок кредитних коштів визначено Покупцем в заяві на отримання споживчого кредиту. Факт отримання товару(ів) та послуг(и) підтверджується особистим підписом Покупця у видатковій накладній та/або відповідному правочині на отримання послуг(и).

Відповідно до п. 3.9 та п. 3.10 кредитного договору розмір щомісячного платежу по погашенню тіла кредиту та плати за користування кредитом становить 508 грн 96 коп, з моменту укладення кредитного договору до 11.05.2020 включно, а з 12.05.2020 розмір щомісячного платежу становить 680 грн 00 коп, щомісячний платіж повинен сплачуватись до 11 числа кожного місяця.

Кредит надається на придбання Товарів/послуг, що визначаються Клієнтом в Заяві на отримання кредиту (п. 3.12).

Враховуючи систематичне ухилення відповідача від виконання договірних зобов`язань відсутності бажання останнього добровільно виконати взяті на себе зобов`язання, позивач звернувся до суду з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7846 грн 00 коп. та заборгованість за відсотками за період 11.08.2019 -11.08.2021 у розмірі 6934 грн 72 коп. та штраф за період 11.08.2019-11.08.2021 у розмірі 941 грн 52 коп., а всього 13310 грн 94 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Сучасний Факторинг» в апеляційній скарзі просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин справи, неправильним застосуванням закону, який підлягав до застосування, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, не встановивши факт його укладення.

Зазначено, що відповідно до умов договору п.п.3.9, 3.10 розмір щомісячного платежу по погашенню тіла кредиту та плати за користування кредитом становить 508,96 грн з моменту укладення кредитного договору до 11.05.2020 включно, з 12.05.2020 розмір щомісячного платежу становить 680,00, а щомісячний платіж повинен сплачуватись до 11 числа кожного місяця.

Вказано, що відповідно до укладеного кредитного договору сторонами було визначено строк та плату за користування кредитом, реальну річну ставку, щомісячну комісію, розмір щомісячного платежу та плату за користування кредитом та штрафи при простроченні сплати чергового платежу, визначення сукупної вартості кредиту, також сторонами погоджено графік платежів, який містить інформацію про дату платежів, проценти за користування кредитом.

Зазначено, що відповідач порушив договірні зобов`язання, не оплатив суму боргу в обумовлені сторонами строки, допустивши прострочення виконання, та наявну заборгованість за кредитом.

На підтвердження доводів скарги позивач надав новий доказ виписки з рахунку відповідача (а.с. 60).

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, з урахуванням змісту спору та доводів скарги, які мають лише правовий характер, ціни позову, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на те, що ТОВ «Сучасний Факторинг» не надало доказів на підтвердження видачі позичальнику грошових коштів за умовами договору позики (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо). Також позивачем не надано виписки з особового рахунку, у матеріалах справи відсутні документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, або за реквізитами продавця товару, що є необхідним для перевірки обґрунтованості розрахунків заборгованості.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.08.2019 між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір №6, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 7 846 грн., зі строком повернення 24 календарні дні, сплатою річних відсотків у розмірі 0,01 % від суми кредиту (реальна процентна ставка встановлюється на рівні 44,7 % від загальної суми кредиту), сплатою комісії за управління кредитом у розмірі 4,5 % від суми кредиту.

Також вищезазначеним договором передбачено сплату штрафу у розмірі 313, 84 грн. за повне або часткове прострочення чергового платежу, за кожний випадок прострочення.

Між позивачем та відповідачем узгоджений графік платежів та основні умови кредитування, що підтверджується Додатком №1 до кредитного договору про надання споживчого кредиту №6 від 11.08.2019.

Долучено до справи також й паспорт споживчого кредиту, заяву про отримання споживчого кредиту.

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, що носить узагальнюючий характер, яка фактично є розрахунком заборгованості, заборгованість відповідача перед ТОВ "Сучасний Факторинг" станом на 06 травня 2024 року складає 13310,94 грн, де загальна заборгованість за тілом кредиту становить 6476,78 грн, а за відсотками за користуванням кредитом - 6206,48 грн, штрафи-627,68 грн. Також зазначено про отримання оплати на суму 2411,30 грн та те, що станом на 06 травня 2024 року заборгованість за кредитним договором не погашена (а.с. 14).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15 ЦК України, частина 1 стаття 16 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Перевіривши матеріли справи, колегія суддів, що позивачем не було надано до суду першої інстанції доказів, що відповідач користувався наданими коштами та має заборгованість саме у визначеному позивачем розмірі.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено заявлені позовні вимоги.

У відповідності до статті 81 ЦПК України, зобов`язаний довести наявність порушених його прав та законних інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача.

Завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів учасників судового процесу (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). На суд покладено обов`язок створювати необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи, зокрема, в результаті здійснення судом і особами, які беруть участь у справі, доказування і пізнання у встановленому процесуальному порядку. Особливість доказування полягає в тому, що воно є як правом, так і обов`язком осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні й письмові пояснення суду, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування.

Водночас суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Наведена процесуальна норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до постанови Верховного Суду по справі № 200/5647/18 від 16 вересня 2020 року доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Верховним Судом у постанові від 17.12.2021 у справі № 278/2177/15-ц зазначено : «Згідно з положеннями ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних на день операцій і призначаються для видачі чи відсилання клієнту. Отже, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути доказами заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором».

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Отже, з урахуванням зазначеного, доказами, що підтверджують заборгованість за кредитом може слугувати виписка з особового рахунку, на підставі якої складено розрахунок заборгованості з помісячним відображенням внесених платежів та виникненням боргових зобов`язань.

Разом з тим, до справи, яка з урахуванням ціни позову є малозначною й підстав до її розгляду в загальному позовному провадженні районним судом не встановлено й відповідних клопотань про це позивачем не заявлено, не долучено детального розрахунку заборгованості боржника за зобов`язаннями перед кредитором.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем до позовної заяви було долучено копію договору позики № 6 від 11 серпня 2019 року, графік платежів та основні умови кредитування, копію заяви на отримання позики від 11 серпня 2019 року, лист-зобов`язання, копію паспорта позики за договором позики №6 від 11 серпня 2019 року та копію виписки з особового рахунку за кредитним договором № 6 від 11 серпня 2019 року, яка фактично є розрахунком заборгованості.

Тобто, позивачем не було надано до суду першої інстанції доказів того, що відповідачу було надано позику, доказів того, що відповідач користувався наданими коштами та має заборгованість саме у визначеному позивачем розмірі.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено заявлені позовні вимоги.

Долучені до позову документи не є такими доказами, оскільки викладена у них інформація носить не конкретний, а узагальнюючий характер.

Окрім цього, до матеріалів не долучено доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, або за реквізитами продавця товару.

Колегія суддів не має законних підстав для прийняття до розгляду нового доказу, який вперше був наданий позивачем до справи разом з апеляційною скаргою виписку з рахунку відповідачки (а.с. 60).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції (див., зокрема, висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19).

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі № 279/11692/15-ц (провадження № 61-1233св19) зазначено, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції досліджує нові докази, якщо визнає, що вони не могли бути надані суду першої інстанції або відмова в їх прийнятті визнана необґрунтованою.

Зі справи убачається, що до апеляційної скарги ТОВ "Сучасний Факторинг" додано виписку з рахунку за Кредитним договором № 6 від 11.08.2019 ПІБ: ОСОБА_1 , із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, в якій також наявна таблиця, в якій міститься: дата нарахування, сума по тілу кредиту, сума відсотків, платіж від клієнта (копія на а.с. 60), яка не була подана до суду першої інстанції.

Разом з тим, до суду апеляційної інстанції не надано доказів щодо поважних причин такої значної затримки для розкриття доказів позивачем. З цього приводу ніяких клопотань до суду першої інстанції позивач не надавав, а тому таку процесуальну поведінку, яка порушує принцип змагальності та рівності сторін у використанні своїх процесуальних права та виконанні процесуальних обов`язків, ст. 12 ЦПК України, колегія судів розцінює як зловживанням процесуальним правом, що відповідно до ст. 44 ЦПК України є неприпустимим, та не відповідає основному завданню цивільного судочинства, ст. 2 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів ("DIYA 97 v. UKRAI№E", № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги повторюють аргументи позовної заяви, яким у рішення суду була надана належна оцінка та висновків суду не спростовують.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2024 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 22 квітня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М. Мальований.

О.В. Маміна.