Справа № 536/1481/24
Провадження №2/524/2003/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року місто Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі

головуючого судді Мельник Н.П.,

з участю секретаря судового засідання Стешиної В.О.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки (адвоката) Лошкарьова Ф.А. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача (адвоката) Савічева О.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи у порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , поданим та підписаним її представником (адвокатом) Лошкарьовим Федором Анатолійовичем, до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, смертю фізичної особи,

УСТАНОВИВ:

07.06.2024 ОСОБА_1 звернулась до Кременчуцького районного суду м. Кременчука з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

У обгрунтування позову зазначено, що 30.12.2021 близько 01:50 поблизу будинку № 148 на вул. Чкалова в сел. Чечелеве Кременчуцького району ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «SUBARU LEGACY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи можливість своєчасно виявити пішохода, не зменшив швидкість руху транспортного засобу та не здійснив своєчасного екстреного гальмування, порушивши п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), допустивши наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та загинув на місці дорожньо - транспортної пригоди.

У результаті таких дій відповідача позивачка переживає низку душевних страждань та моральних хвилювань, а тому ОСОБА_2 повинен відшкодувати позивачці моральну шкоду, яка складає 720 розмірів мінімальних заробітних плат (5760000 грн), що на думку позивачки стверджується такими документами:

результатами огляду сімейним лікарем № 44423845 від 19.01.2022 із діагнозами «неврологічні захворювання», «катаракта»;

електронним направленням № 4460-0778-3563-6895 від 19.01.2022 для отримання консультації невролога (синусова тахікардія);

консультативним висновком спеціаліста (психіатра) від 24.01.2022 із діагнозом «розлад адаптації»;

електронним направленням № 9292-9257-1219-1236 від 19.01.2022 для отримання консультації офтальмолога (катаракта);

консультативним висновком офтальмолога від 24.02.2022;

мультизрізовою комп`ютерною томографією від 14.03.2022 із висновком «ознаки пневмофіброзу, перфузійні зміни печінки, аденома лівого наднирника»;

оглядом сімейного лікаря від 13.12.2023 із діагнозом «гіпертонія з ускладненням».

Крім того, для захисту своїх прав та інтересів позивачка вимушена звернутися для отримання правової допомоги, а тому нею понесені витрати в розмірі 25000,00 грн.

Просила звільнити її від сплати судового збору, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду 5760000 грн, судові витрати покласти на відповідача.

19.06.2024 ухвалою судді Кременчуцького районного суду м. Кременчука зазначену цивільну справу передано до Автозаводського районного суду м. Кременчука за підсудністю, яка надійшла до суду 22.07.2024.

22.07.2024 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Мельник Н.П.

26.07.2024 ухвалою судді позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, смертю фізичної особи залишено без руху із наданням строку для усунення виявлених недоліків.

12.08.2024 ухвалою судді позов визнаний неподаним та повернутий позивачці.

21.11.2024 постановою Полтавського апеляційного суду справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

18.12.2024 відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.12.2024 справу передано судді Мельник Н.П.

18.12.2024 представником позивачки надане суду клопотання про прискорення розгляду справи.

18.12.2024 задоволене клопотання представника позивачки, відкрите провадження по справі у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання, установлений строк для подання відповідачем відзиву на позов.

27.01.2025 у судове засідання не з`явились сторони, повідомлені належним чином, від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, а також клопотання представника відповідача про ознайомлення із матеріалами справи та перенесення справи на інший час.

27.01.2025 відкладене підготовче судове засідання, витребувано у слідчого відділу розслідування злочинів скоєних у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Полтавській області інформацію про те, на якій стадії перебуває кримінальне провадження № 0000835 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 286 КК України від 30.12.2021.

03.02.2025 у підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача задоволене, витребувано у позивачки оригінали медичних документів, копії яких долучені до позову, з метою ознайомлення представника відповідача з їх змістом.

20.02.2025, 26.02.2025 ухвалою залишене без задоволення клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі.

21.02.2025 ухвалою суду оголошена перерва у підготовчому судовому засіданні у зв`язку із надходженням клопотання представника відповідача про перенесення розгляду справи.

07.03.2025 ухвалою суду закрите підготовче провадження, призначене судове засідання, повторно витребувано інформацію щодо кримінального провадження.

10.03.2025 ухвалою суду задоволене клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

02.04.2025 у судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов, просили задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Позивачкою зазначено, що на момент смерті померлий ОСОБА_3 перебував із нею у шлюбі, жили між собою у злагоді. Втрата чоловіка у такому віці, з яким прожили разом біля 40 років, з урахуванням внутрішнього переміщення подружжя з Херсонської області до Кременчуцького району Полтавської області внаслідок оголошення воєнного стану на території України, негативно відобразилась на здоров`ї позивачки. Перебуває у пригніченому емоційному стані, обірвала практично всі соціальні зв`язки, майно, що перебувало у Херсонській області, втрачене, коштів для існування, крім мінімальної пенсії, позивачка не має, діти допомагати їй не в змозі. Кошти, які вона просить стягнути в якості моральної шкоди, є засобом для її існування. Внаслідок смерті чоловіка зазнала душевних страждань, тривалий час перебуває у стресі, має розлади здоров`я, отримані внаслідок смерті рідної для неї людини, що для неї є непоправною втратою. Зауважила, що відповідач не звертався до неї щодо допомоги у зв`язку із смертю чоловіка.

Вважає, що заподіяння їй моральної шкоди внаслідок смерті чоловіка джерелом підвищеної небезпеки, є підставою для відшкодування моральної шкоди незалежно від доведеності вини відповідача.

Представник позивачки зазначив, що внаслідок таких дій ОСОБА_2 позивачка переживає душевні страждання та моральні хвилювання, а тому розмір заявленої моральної шкоди є обґрунтованим. Психологічне дослідження або експертиза для обґрунтування розміру відшкодування/ компенсації моральної шкоди не проводились. Зазначив, що з метою визначення її розміру взято Методику встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань О.М. Ерделевського , оскільки остання ґрунтується на презюмуванні моральної шкоди, як страждань, які повинна відчути людина щодо протиправної поведінки стосовно неї, визначення базового рівня розміру компенсації приймається у розмірі 720 мінімальних розмірів заробітної плати в якості доходу працюючої людини за 10 років. Крім того, оцінка фактичних втрат ресурсів здоров`я, як здатність жити, працювати і досягати мети, та економіки здоров`я, де компенсація моральної шкоди в 1-3 млн. доларів є звичним явищем та визначена методикою В. Кашина.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином на підставі ст. 128, ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ст. 223 ЦПК України).

Представник відповідача в судовому засіданні повідомив, що Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань О.М. Ерделевського , згідно якої здійснений розрахунок моральної шкоди, у 2016 року виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України, та не підлягає застосуванню навіть судовими експертами, а тому розмір моральної шкоди визначений за цією Методикою є недопустимим. Не визначено з чого позивачка та її представник виходили при визначенні розміру грошової суми на відшкодування моральної шкоди, який є не обґрунтованим, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що органом досудового розслідування здійснюється кримінальне провадження за фактом заподіяння смерті ОСОБА_3 . На підставі інформації старшого слідчого відповідач затриманий з метою екстрадиції.

10.04.2025 судом поновлений судовий розгляд цивільної справи на підставі частини 2 ст. 244 ЦПК України.

22.04.2025 у судове засідання з`явились позивачка та представник відповідача. Представник позивачки та відповідач не з`явились, повідомлені належним чином, неявка яких не перешкоджає розгляду справи на підставі ст. 223 ЦПК України.

У судовому засіданні судом з`ясовано, що позивачка та померлий перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії № НОМЕР_2 , виданим 30.08.1980 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великоолександрівського районного управління юстиції Херсонської області.

Позивачка зазначила, що є пенсіонеркою та отримує пенсію у розмірі 3800 грн, яка є її єдиними джерелом доходу, визнана потерпілою у кримінальному провадженні. Внаслідок смерті чоловіка у неї суттєво змінився звичайний спосіб її життя. Діти допомагати не в змозі. Кошти, які вона просить стягнути в якості моральної шкоди, є засобом для існування.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, з`ясувавши обставини справ, всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо дослідивши наявні по справі докази, судом встановлене таке.

30.12.2021 близько 01:50 поблизу будинку № 148 на вул. Чкалова в сел. Чечелеве Кременчуцького району ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «SUBARU LEGACY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи можливість своєчасно виявити пішохода, не зменшив швидкість руху транспортного засобу, своєчасно не здійснив екстреного гальмування, порушив вимоги п. 12.3 ПДР та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та загинув на місці дорожньо - транспортної пригоди.

30.12.2021 по факту дорожньо-транспортної пригоди внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000835 від 30.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

31.01.2021 експертом Кременчуцького міжрайонного відділення обласного бюро СМЕ Департамента охорони здоров`я Полтавської ОДА на підставі постанови слідчого СУ ГУ НП в Полтавській області від 30.12.2021 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_3 складений висновок експертизи № 995, згідно якого виявлені тілесні ушкодження, утворені протягом короткого проміжку часу (майже одномоментно) незадовго до настання смерті, від ударної дії тупих предметів та удару об такі, якими слугували виступаючі деталі транспортного засобу, що могло мати місце при травмуванні пішохода при зіткненні його із легковим автомобілем, що рухався.

Механізм травмування ОСОБА_3 наступний: первинний удар виступаючими частинами автомобіля спричинений по задній поверхні лівої нижньої кінцівки в ділянці задньої поверхні колінного суглобу та верхньої третини гомілки; в послідуючому відбулось падіння потерпілого та удар поперековою ділянкою об виступаючі частини автомобіля.

Спільність механізму та часу утворення тілесних ушкоджень робить доцільним можливість кваліфікувати їх по ступеню тяжкості, відносно живої особи, в єдиному комплексі, як ушкодження, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя (п.п. 2.1.1.а - 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Наказ Міністерства здоров`я України від 17.01.1995 № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби») і в цьому випадку призвела до смерті ОСОБА_3 внаслідок тупої травми хребта та спинного мозку, що ускладнилась травматичним шоком, що стверджується даними судово-гістологічного дослідження.

Між тілесними ушкодженнями, отриманими ОСОБА_3 під час дорожньо-транспортної пригоди та настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

При судово - токсилогічному дослідженні крові та сечі трупа етиловий та інші спирти не виявлені.

15.02.2023 судовим експертом сектору автотехнічних досліджень, відділу авто технічних досліджень та криміналістичних досліджень транспортних засобів Полтавського НДЕКЦ МВС України за результатами проведеної судової експертизи складений висновок № СЕ-19/117-23/2639-1Т.

Згідно зазначеного висновку у вказаній дорожній обстановці водій транспортного засобу «SUBARU LEGACY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути наїзд на пішохода, шляхом виконання вимог п. 12.3. ПДР, а тому в діях водія убачаються невідповідності з вимогами п. 12.3 ПДР, для чого у водія не було перешкод технічного характеру. Дії водія ОСОБА_2 знаходяться у причинному зв`язку із виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди.

19.04.2023 ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 ст. 286 КК України.

19.04.2023 старшим слідчим в ОВС СУ ГУ НП в Полтавській області винесені постанови про оголошення підозрюваного ОСОБА_2 в розшук та оголошення у міжнародний розшук.

24.04.2023 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави обраний щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

11.09.2023 старшим слідчим в ОВС СУ ГУ НП в Полтавській області підготовлене клопотання компетентним органам Італійської республіки про видачу (екстрадицію) ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі довідки старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Полтавській області (а.с. 33) установлено, що згідно повідомлення НЦБ Інтерполу Італійської республіки, компетентними органами цієї держави 06.09.2023 встановлене місцезнаходження ОСОБА_2 .

Судом також установлено, що на підтвердження своїх вимог позивачкою надані копії наступних документів:

результатів огляду сімейним лікарем № 44423845 від 19.01.2022 із діагнозами «неврологічні захворювання», «катаракта»;

електронного направлення № 4460-0778-3563-6895 від 19.01.2022 для отримання консультації невролога (синусова тахікардія);

консультативного висновку спеціаліста (психіатра) від 24.01.2022 із діагнозом «розлад адаптації»;

електронного направлення № 9292-9257-1219-1236 від 19.01.2022 для отримання консультації офтальмолога (катаракта);

консультативного висновку офтальмолога від 24.02.2022;

мультизрізової комп`ютерної томографії від 14.03.2022 із висновком «ознаки пневмофіброзу, перфузійні зміни печінки, аденома лівого наднирника»;

огляду сімейного лікаря від 13.12.2023 із діагнозом «гіпертонія з ускладненням».

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Ч.1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17, від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема заподіяння моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів тощо.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується одноразово грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, у результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди загинув чоловік позивачки, з яким ОСОБА_1 прожила разом біля 40 років. Непоправна втрата чоловіка негативно відобразилась на здоров`ї позивачки, яка зазнала сильних душевних страждань, тривалий час перебуває у стресі, має розлади здоров`я.

Разом з тим, суд зазначає, що факт внутрішнього переміщення подружжя із Херсонської області до Кременчуцького району Полтавської області внаслідок оголошення воєнного стану на території України, те, що майно, яке перебувало на території Херсонській області, втрачене, коштів для існування, крім мінімальної пенсії, позивачка не має, діти допомагати не в змозі, має важливе значення для життя позивачки, однак не має відношення до цієї справи.

У зазначеній справі не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили. Зазначене стверджується висновком експертизи № 995 від 31.01.2021 (а.с. 9-12), згідно якого між тілесними ушкодженнями, отриманими ОСОБА_3 під час дорожньо-транспортної пригоди та настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. При судово - токсилогічному дослідженні крові та сечі трупа етиловий та інші спирти не виявлені.

З урахуванням чого наявні підстави для відшкодування позивачці, дружині загиблого, моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку, що позивачка має право на відшкодування їй моральної шкоди.

Суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо стягнення моральної шкоди, оскільки встановлено, що позивачка втратила близьку людину - чоловіка, що об`єктивно призвело до її моральних страждань.

Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача по причині не завершення досудового розслідування, суд вважає не переконливими на підставі ч. 2 ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, згідно яких моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині) незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Так, судом установлено, що чоловік позивачки отримав тілесні ушкодження та загинув на місці дорожньо - транспортної пригоди, що сталась 30.12.2021 близько 01:50 поблизу будинку № 148 на вул. Чкалова в сел. Чечелеве Кременчуцького району, під керуванням ОСОБА_2 транспортним засобом «SUBARU LEGACY», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Зазначена обставина не заперечувалась представником відповідача та підтверджено зібраними матеріалами справи, зокрема висновком експертизи № 995 від 31.01.2021 (а.с. 9-12). По факту дорожньо-транспортної пригоди внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000835 від 30.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд звертає увагу, що відомості про страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу у матеріалах справи відсутні та під час розгляду справи суду не повідомлялись.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду підтримала власний правовий висновок щодо порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначивши, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування (постанови від 11.12.2019 № 465/4287/15, від 19.06.2019, 465/4621/16-к).

Потерпілий вправі одержати повне відшкодування завданої шкоди від особи, яка її завдала в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоду. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (постанова від 06.02.2018 № 553/219/16-ц).

Щодо доводів представника відповідача про недопустимість визначення розміру моральної шкоди за Методикою встановлення заподіяння моральної шкоди О.М. Ерделевського , суд зазначає наступне.

Згідно Реєстру методик проведення судових експертиз, розміщеному на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України за посиланням https://rmpse.minjust.gov.ua/page/24 міститься інформація про прийняття 29.01.2016 рішення про припинення застосування методики О.М. Ерделевського за реєстраційним кодом 14.1.04, а тому зазначена Методика не підлягає застосуванню.

Щодо посилання представника позивачки на методику В. Кашина, суд зазначає, що зазначена методика ґрунтується на оцінці фактичних втрат ресурсів здоров`я, таких, як здатність жити, працювати і досягати мети та економіки здоров`я, орієнтована на західні стандарти.

Ураховуючи, що представник відповідача заперечує щодо стягнення моральної шкоди у повному обсязі, як наслідок пропозиції щодо визначення розміру шкоди від нього не надходили, а також відсутність у законодавстві норм щодо визначення моральної шкоди, а методики, зазначені позивачкою та її представником, пропонують лише спосіб визначення моральної шкоди, тому суд приймає рішення про визначення розміру моральної шкоди на основі власного переконання та принципів справедливості і розумності.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007).

За змістом ст. ст. 1167, 1168, ст. 1187 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, незалежно від вини такої особи (постанови Верховного Суду від 05.03.2012 по справі № 6-96цс11, від 17.10.2012 по справі № 6-114цс12, від 05.12.2012 по справі № 6-145цс12).

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір матиме суто умовний вираз.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (у разі, якщо шкода відшкодовується за наявності вини).

При цьому, на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).

Європейський суд з прав людини в п. 37 рішення по справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Вирішуючи питання розміру компенсації за спричинену позивачці моральну шкоду, суд бере до уваги, що в національному та міжнародному законодавстві відсутні чітко визначені критерії для обчислення розміру компенсації моральної шкоди у грошову еквіваленті.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 року по справі № 487/6970/20, постанова Об`єднаної палати Верховного Суду від 05.12.2022 по справі № 214/7462/20).

Практика ЄСПЛ щодо відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: (а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; (б) виходить із розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; (в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах (постанова Верховного Суду від 26.02.2020 по справі № 372/4399/15-ц).

Грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Разом з тим, судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення однотипних правопорушень (постанова Верховного Суду від 23.10.2024 по справі № 293/174/23).

Суд виходить з того, що позивачка дійсно зазнала страждань через смерть близької людини (чоловіка), загиблого на місці дорожньо-транспортної події внаслідок винних дій відповідача, а тому має право на відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю.

Втрата чоловіка є тяжкою втратою, різкою та психотравматичною подією, яка викликала надзвичайний стрес у позивачки.

Враховуючи, що після смерті чоловіка, позивачка, як особа пенсійного віку, у майбутньому позбавлена будь-якої підтримки і допомоги від загиблого, те, що його смерть повністю змінила її життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, вона у своїй позовній заяві оцінила розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті 5760000 грн.

Суд погоджується з доводами позивачки щодо наявності у неї глибоких емоційних переживань та моральних страждань через передчасну смерть чоловіка, порушення укладу її життя. Факт загибелі чоловіка є безумовним свідченням спричинення для неї глибоких моральних страждань.

Судом враховані надані позивачкою на підтвердження своїх вимог копії наступних документів:

результатів огляду сімейним лікарем № 44423845 від 19.01.2022 із діагнозами «неврологічні захворювання», «катаракта»;

електронного направлення № 4460-0778-3563-6895 від 19.01.2022 для отримання консультації невролога (синусова тахікардія);

консультативного висновку спеціаліста (психіатра) від 24.01.2022 із діагнозом «розлад адаптації»;

електронного направлення № 9292-9257-1219-1236 від 19.01.2022 для отримання консультації офтальмолога (катаракта);

консультативного висновку офтальмолога від 24.02.2022;

мультизрізової комп`ютерної томографії від 14.03.2022 із висновком «ознаки пневмофіброзу, перфузійні зміни печінки, аденома лівого наднирника»;

огляду сімейного лікаря від 13.12.2023 із діагнозом «гіпертонія з ускладненням».

Разом з тим, з урахуванням наведених вище вимог закону, характеру та обсягу фізичних, душевних, психічних страждань, перенесених ОСОБА_1 , яка втратила чоловіка, неможливості поновлення попереднього становища внаслідок загибелі чоловіка, істотності вимушених змін у її житті і наслідків, що настали та негативно позначилися на моральному стані ОСОБА_1 , керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн, який є достатнім, співмірним та справедливим, хоча і має суто умовний вираз, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та не може вважатися явно завищеним або надмірним.

Суд погоджується із доводами представника відповідача, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до безпідставного збагачення.

При цьому суд виходить з наступного:

межі позовних вимог та їх доводи,

характер та обсяг страждань позивачки з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у життєвих обставинах, наслідки, що настали для позивачки у зв`язку із втратою чоловіка,

часткове підтвердження заподіяної позивачці моральної шкоди у заявленому нею розмірі,

ступінь вини відповідача у недотриманні положень ПДР, що призвели до виникнення у померлого тілесних ушкоджень, отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди,

не доведення відповідачем, який керував джерелом підвищеної небезпеки, що шкода в результаті дорожньо-транспортної пригоди заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого,

відсутність при судово - токсилогічному дослідженні крові та сечі трупа етилового та інших спиртів,

відсутність доводів відповідача/ його представника, а також доказів щодо відсутності фінансових можливостей ОСОБА_2 , його стану здоров`я, інших обставин, що мають значення,

засади розумності, пропорційності, справедливості,

причинно-наслідковий зв`язок між тілесними ушкодженнями, отриманими ОСОБА_3 під час дорожньо-транспортної пригоди та настанням його смерті, тощо.

Суд звертає увагу, що стягненню підлягає моральна шкода без утримання податків та інших обов`язкових платежів на підставі положень п.п. «а» п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Матеріали справи не містять, судом не встановлені обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.

Правозастосовча практика у цій категорії справ є усталеною, так Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 по справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Водночас, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 по справі № 210/5258/16-ц.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1-2 ст. 133 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів по справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів по справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч. ч. 3-5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: (1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); (2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); (3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; (4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц зазначено, що відповідно до п.п. 1, 2, 4-6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту ст. ст. 10-13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрати на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладений обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу (надано договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат), то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акта виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У цій справі на підтвердження витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в розмірі 25500 грн надані копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та договору про надання правничої допомоги. Згідно умов останнього замовник зобов`язується оплатити роботи виконавця у відповідності з умовами цього договору протягом трьох днів з моменту його укладення (п.п. 2.2, 3.1, 3.2 договору).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу позивачкою та її представником не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також інших доказів (договорів, рахунків тощо) на підтвердження їх понесення відповідно до ч.3 ст.137, ч.8 ст.141 ЦПК України, а тому в цій частині слід відмовити за недоведеністю.

Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру (постанова Верховного Суду від 28.11.2018 по справі № 761/11472/15-ц; ухвала Верховного Суду від 08.07.2020 по справі № 213/4130/19).

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позову майнового характеру, поданого фізичною особою визначена у розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Таким чином, судовий збір за подання цього позову становить 15140 грн (1 % від ціни позову - 57600 грн, однак не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому позов поданий до суду).

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної позовної вимоги (3,47 % від 5760000 грн) у розмірі 525,36 грн (3,47 % від 15140 грн).

Інші доводи позовної заяви та відзиву, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України».

Складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів з дня закінчення розгляду справи на підставі ст. 259 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 84, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Частково задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 , подану та підписану її представником (адвокатом) Лошкарьовим Федором Анатолійовичем, до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, смертю фізичної особи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи у розмірі 200000 грн 00 коп без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 525 грн 36 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.П. Мельник