Справа № 214/9480/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 квітня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, в якому просила суд визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,6 кв. м., житловою площею 37,8 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 серпня 1983 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_3 мріяв купити автомобіль, то вирішив з метою здійснення цієї мрії поїхати на заробітки на Північ. Так, на початку 1986 року, відповідач у цій справі - ОСОБА_3 поїхав до Якутії, звідки так і не повернувся. Таким чином, з 1986 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були фактично припинені, так як з того часу сторони почали проживати окремо. Місцезнаходження відповідача на даний час позивачці невідомо. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.08.1998 року, позивачці ОСОБА_1 , на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 . 24 липня 2014 року зазначена квартира за адресою: АДРЕСА_2 , була продана ОСОБА_1 , за ціною 145 000 грн. 00 коп., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24.07.2014 року. За виручені від продажу квартири грошові кошти, що належали ОСОБА_1 на праві власності, під час перебування сторін у шлюбі, того ж дня, тобто 24 липня 2014 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_3 , за ціною в сумі 149 000 грн. 00 коп., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацком Я.О. та зареєстрованим в реєстрі за №1802, в п. 3.6. якого було зазначено, що покупець неодружена і вищевказана нерухомість набувається нею за особисті кошти в особисту приватну власність, про що подала заяву, яка зберігається в справах приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. Позивач написала таку заяву, так як вважала себе неодруженою у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин із чоловіком, який її покинув із дитиною та розуміла, що купує квартиру за свої особисті кошти, отримані від продажу належної їй на праві власності квартири. Таким чином, позивач вважає, що квартира АДРЕСА_3 , належить їй на праві особистої приватної власності, так як придбана за її особисті кошти. Між тим, маючи намір розпорядитися своєю власністю, позивач звернулась до нотаріуса за консультацією з питання укладання договору дарування квартири, де їй було роз`яснено, що оскільки квартира була нею придбана під час шлюбу з ОСОБА_3 , то відповідно до ст. 60 СК України вважається спільною сумісною власністю подружжя. Так, таке законодавче застереження перешкоджає позивачці вільно розпоряджатись своєю власністю, тобто спірною квартирою. Іншого способу захисту свого права на розпорядження спірною квартирою у позивача немає, а відтак позивач вимушена була звернутись до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 23.12.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач у судове засідання не з`явилась, її представник надала до суду письмову заяву, в якій позов підтримала повністю, просила справу розглянути за їх відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав.

На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача, суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, позивач та відповідач з 13 серпня 1983 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого 13 серпня 1983 року відділом запису актів цивільного стану Інгулецького райвиконкому м. Кривого Рогу, актовий запис №244.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.08.1998 року, посвідченого завідуючою Третьої криворізької державної нотаріальної контори, виконуючої обов`язки завідуючої Сьомої криворізької державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

24 липня 2014 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 , була продана ОСОБА_1 , за ціною 145 000 грн. 00 коп., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24.07.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Є.М. та зареєстрованим в реєстрі за №860.

Того ж дня, тобто 24 липня 2014 року, ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_3 , за ціною в сумі 149 000 грн. 00 коп., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24.07.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. та зареєстрованим в реєстрі за №1802.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що спірна квартира була придбана позивачем у період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_3 , однак як убачається з матеріалів справи за її особисті кошти, позаяк позивач вже знаходячись у шлюбі продала квартиру, яка була її особистою приватною власністю, оскільки така була набута нею в порядку спадкування за заповітом, продаж якої відбувся за 145 000 грн. 00 коп., при тому, що спірна квартира була придбана того ж дня за 149 000 грн. 00 коп., з чого випливає, що обсягу особистих коштів, які мала позивач від продажу належної їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом квартири, було майже достатньо для покупки спірної квартири, суд приходить до висновку, що вказана спірна квартира є особистою приватною власністю позивача відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України.

Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь понесених судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про їх розподіл згідно зі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 325, 392 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61 СК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 76-89, 141, 263-265, 268, 273, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст. 285 ЦПК України, та поданою протягом 30 днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Попов.