Провадження № 2/357/1601/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 рокуБілоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання Каплічної Ж.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

10.06.2024 представник позивача звернувся до суду з даною заявою, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, яка зареєстрована судом 22.07.2024, мотивуючи тим, що згідно особового рахунку № НОМЕР_1 , відповідачі за період з 01.10.2017 по 01.05.2024 мають заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 55148,09 грн та в добровільному порядку зобов`язання щодо сплати коштів за надані послуги не виконують. КП БМР «Білоцерківтепломережа» їм було надіслано претензію про наявність заборгованості з вимогою сплатити у добровільному порядку, але боржники не відреагували на дану пропозицію та не сплатили борг. Тому, просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2017 по 01.05.2024 у розмірі 55148,09 грн; за період з 01.10.2017 по 23.02.2022 суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів у розмірі 7997,96 грн та 3% річних у розмірі 2990,85 грн, та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.

31.10.2024, після отримання відповіді на запит з відділу обліку та моніторингу інформації ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області про реєстрацію місця проживання відповідачів, судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позову заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 03.12.2024 09:00 год.

03.12.2024 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 23.01.2025 09:00 год, згідно п.1 ч.2 ст. 223 ЦПК України.

23.01.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 26.02.2025 11:00 год, за клопотанням відповідачки - ОСОБА_2 .

24.02.2025 представник відповідачки - ОСОБА_2 , адвокат Єфремова Ірина Іванівна, подала до суду відзив на позову заяву, мотивуючи тим, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані відповідачам послуги з теплопостачання за період з 01.10.2017 по 01.02.2022 підлягають частковому задоволенню, а саме, у зазначений період позивач мав можливість звернутись до суду з вимогою про стягнення заборгованості, крім того, як вбачається із наданого розрахунку, заборгованість нараховувалась лише до 01.02.2022, а з того часу про стан рахунку на даний час позивач не вказує. Станом на 01 лютого 2022 року позивачу було відомо про наявність заборгованості з 2017 року, однак вчасно належних заходів для усунення порушення його прав належних заходів не вживалось. У матеріалах справи міститься досудове попередження (претензія) щодо наявності боргу за спожиті послуги з теплопостачання, із вказаною датою 28.05.2024, але доказів направлення претензії споживачам та її отримання із наданого доказу не вбачається та відповідачкою зазначена претензія не була отримана. Таким чином наявні підстави для відмови позивачу у позові в частині стягнення заборгованості за період з 01.07.2014 по 01.07.2021 у зв`язку із пропуском позовної давності, а тому стягненню підлягає заборгованість за період, згідно розрахункової відомості з 23.11.2021 по 01.02.2022 у розмірі 4867,88 грн. Таким чином, враховуючи строки позовної давності відповідачка погоджується із вимогою про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних у межах позовної давності, а саме за період з 01.11.2021 по 01.02.2022, а саме: інфляційні витрати 1117,93 грн та 3% річних 304,31 грн. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню складає 6290,12 грн. Щодо відшкодування судових витрат, у вигляді сплати судового збору у сумі 3028,00 грн, то задоволенню підлягає часткове відшкодування судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Тому, просила застосувати строки позовної давності до вимог позивача у 3 роки, задовольнити позов частково, за період з 01.11.2021 по 01.02.2022.

26.02.2025 судом постановлено ухвалу, про витребування доказів у справі, а саме: витребування з Комунального Підприємства Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» інформації щодо зареєстрованого права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

26.02.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 19.03.2025 14:30 год, за клопотанням представника позивача та витребуванням доказів у справі.

28.02.2025 представник позивача, за довіреністю у справі Зайченко Валентина Миколаївна, подала до суду відповідь на відзив обґрунтовуючи тим, що у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму боргу за послуги з постачання теплової енергії, що утворилася за період з 01.10.2017 по 01.05.2024 у розмірі 55148,09 грн, а не такий період, що вказує представник відповідачки у відзиві. Суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів у 7997,96 грн та три відсотки річних у сумі 2990,85 грн за період з 01.10.2017 по 23.02.2022, нараховано до запровадження воєнного стану в Україні. Стосовно досудового попередження (претензії), то підтвердженням направлення попередження відповідачам є копія фіскального чеку AT «Укрпошта» від 29.05.2024, що знаходиться в матеріалах справи. Позивач не погоджується з доводами представника відповідачки стосовно застосування строку позовної давності за період з 01.11.2021 по 01.02.2022, оскільки перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як вбачається з доданого розрахункового листа абонента, за період з 01.10.2017 по 01.05.2024, згідно особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 здійснювалися оплати (часткові) у 2019 році, у 2021 році, у 2022 році, у 2023 році, у 2024 році. Отже, сплата за вищевказані періоди, свідчить про визнання відповідачами свого боргу або іншого обов`язку, тому такі дії особи переривають перебіг позовної давності. Крім того, у зв`язку із запобіганням поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, постановою КМУ від 11.03.2020 за № 211 було встановлено на території України карантин, який неодноразово та тривало продовжувався, а був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а також був запроваджений воєнний стан в Україні, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який неодноразово продовжено та який діє до теперішнього часу, відповідно продовжуються і процесуальні строки, у тому числі трирічний строк позовної давності. Тому КП БМР «БЦТМ» заперечує проти застосування строків позовної давності та підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

09.03.2025 справу було знято з розгляду, а судове засідання перенесено на 09.04.2025 11:30 год, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого у справі.

19.03.2025 представник відповідачки - ОСОБА_2 , адвокат Єфремова Ірина Іванівна, подала до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача у три роки та письмові пояснення у справі щодо застосування строків позовної давності.

09.04.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 22.04.2025 14:00 год, у зв`язку із невиконанням ухвали суду про витребування доказів та за клопотанням представника відповідачки.

14.04.2025 з Комунального Підприємства Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» до суду надійшла інформація на виконання ухвали суду від 26.02.2025.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання позивач повідомлений належним чином, представник позивача, за довіреністю у справі Зайченко Валентина Миколаївна, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника КПБМР «Білоцерківтепломережа», позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та застосувати строки позовної давності у три роки.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідачки - ОСОБА_2 , адвокат Єфремова Ірина Іванівна, у судовому засіданні позов визнала частково у межах строку позовної давності та підтримала обставини викладені у її заявах щодо спору.

Суд, заслухавши представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Встановлено, що згідно рішення Білоцерківської міської ради від 23.12.2005 року за №388 виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м. Біла Церква є КП БМР «Білоцерківтепломережа», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановами: № 1392 від 09.11.2017, № 1738 від 10.12.2018, № 2244 від 30.11.2020 установила тарифи з централізованого опалення, що надається КП БМР «Білоцерківтепломережа», як виконавцем вказаної послуги для населення м. Біла Церква, що підтверджується матеріалами справи та інформацією розміщеної на офіційному сайті НКРЕКП - https://www.nerc.gov.ua та офіційному сайті КП БМР «Білоцерківтепломережа» - http://bctm.com.ua.

Згідно відомостей Управління обліку та моніторингу інформації ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області про реєстрацію місця проживання (а.с. 33-36), відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи (а.с.52,67) вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 2 грудня 2021 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 9,83-85) та довідки Комунального Підприємства Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11.04.2025 за № БЦ 11691 (а.с.137), право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 10.12.2002, виданого Комунальною службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква (реєстрова книга номер 110, реєстровий номер 12632) та свідоцтва про право на спадщину від 03.04.2018, виданого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В.

З розрахункового листа абонента по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 4-5), вбачається заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 55148,09 грн, яка утворилася за період з 01.10.2017 по 01.05.2024, оскільки у вказаний період відповідачі не сплачували кошти за надані послуги у повному обсязі.

З матеріалів справи (а.с. 10) вбачається, що позивач, у порядку досудового врегулювання спору, направляв відповідачам претензію з вимогою щодо сплати заборгованості, однак, вони жодних дій щодо сплати боргу не вчинили.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-4 від 24.06.2004, виконавцем послуг з центрального опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація ).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-4 від 24.06.2004, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, формує в межах своєї компетенції державну політику щодо встановлення цін на природний газ, тарифів на транспортування та постачання підприємствам і організаціям, які виробляють та надають житлово-комунальні послуги населенню.

Ч. 2 ст. 14 у редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-4 від 24.06.2004 передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Плата за комунальні послуги (централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води) береться за затвердженими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в установленому порядку тарифами та вноситься щомісяця.

П. 5 ч. 3 ст. 20 у редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-4 від 24.06.2004, передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09.07.2010 за № 2479-VI, органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно із ч.1 п.1 ст. 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09.07.2010 за № 2479-VI, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення.

У відповідності до п.3 ч.2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі - Закон № 2189-VIII), виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Згідно п.6 ч.1 ст. 1 Закон № 2189-VIII, індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

П.п. 1,2 ст. 7 Закону Закон № 2189-VIII покладено обов`язок на індивідуального споживача щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У відповідності до ч.1, 3 ст. 9 Закону Закон № 2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та /або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, та відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (висновок Верховного Суду викладений у постанові від 14.02.2018 року у справі № 462/6393/15-ц), а враховуючи, що відповідачі є співвласниками нерухомого майна, відповідно до вказаного закону вони є індивідуальними споживачами та зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені строки.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку, що узгоджується з положеннями ст. 11 ЦК України, відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дій громадян, а такими діями відповідача є фактичне користування послугами, що надаються позивачем.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1, ч. 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Згідно із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч.1, ч.2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, згідно наведених вище правових підстав, співвласники житлового приміщення, зобов`язані утримувати майно, що їм належить, та вони несуть відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Таким чином, обов`язком відповідачів є своєчасна оплата комунальних послуг, згідно затверджених в установленому порядку тарифів, адже такі зобов`язання пов`язані з їх спільним майном, а вони допустили порушення вимог законодавства, у зв`язку з чим, за період з 01.10.2017 по 01.05.2024 утворилася заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 55148,09 грн.

Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Відповідно до 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Суд звертає увагу, що питання оплати житлового-комунальних послуг між декількома співвласниками житлового приміщення повинні регулюватися відповідною домовленістю (угодою) між ними, а в разі оплати наданих послуг одним із користувачів, останній не позбавлений права пред`явлення відповідного позову про стягнення понесених витрат (частини витрат) до інших користувачів.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми, полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, що також зазначено у правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц.

У даному випадку, факт порушення відповідачами зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати за надані житлово - комунальні послуги встановлений, а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг підтверджується матеріалами справи.

З наданого позивачем розрахунку (а.с. 6-7), вбачається, що за період 01.10.2017 по 23.02.2022 сума, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів становить 7997,96 грн, а 3% річних 2990,85 грн.

Відповідачі заперечуючи проти позову, заявили про застосування строку позовної давності до позовних вимог заявлених за період 01.10.2017 по 01.02.2022.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

З матеріалів справи вбачається, що даний позов поданий до суду 10.06.2024, згідно ч.6 ст. 124 ЦПК України, позовні вимоги заявлені за період з 01.10.2017 по 01.05.2024 та з 01.10.2017 по 23.02.2022, таким чином, строк позовної давності у три роки починається з 10.06.2021.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як встановлено судом, відповідачами не сплачувалися кошти на надані послуги щомісячно у визначеному розмірі, а з вказаного вище розрахункового листа абонента по особовому рахунку № НОМЕР_3 , вбачається, що за період з 01.10.2017 по 01.05.2024 наявні сплати коштів на надані послуги у більшому розмірі та у між опалювальний період, що свідчить про визнання боргу та обов`язку сплати коштів на надані послуги з постачання теплової енергії, адже коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі, а якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди.

Відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України було встановлено карантин, дія якого була продовжена на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023, та з урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 року на території України було установлено карантин згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023, а згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року за № 651, з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, строки позовної давності були продовжені до закінчення дії карантину в Україні, а саме до 30.06.2023.

Відповідно до п. 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Так, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє і на даний час.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, строк позовної давності (три роки) на час подання вказаного позову не сплинув і буде тривати щонайменше аж до закінчення дії воєнного стану в Україні.

Отже, підстави для застосування судом строку позовної давності у три роки відсутні.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати у сумі 3028,00 грн, які документально підтверджені (а.с.1), тому дані витрати підлягають стягненню з відповідачок, у рівних частинах з кожної, на користь позивача, оскільки солідарний обов`язок та відповідальність є інститутами цивільного права і виникають лише у випадку передбаченому законом або договором (ст. 541 ЦК України), а солідарне стягнення суми судових витрат, до яких належать витрати зі сплати судового збору, законом не передбачено.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. 67,68,162 ЖК України, ст. 319, 322, 355, 360, 525, 526, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-4 від 24.06.2004, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ від 09.11.2017, ст. 4, 12, 76 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (, місцезнаходження: вулиця Мережна, будинок 3, місто Біла Церква, Київська область, 09109) до ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2017 по 01.05.2024 у розмірі 55148,09 грн; за період з 01.10.2017 по 23.02.2022 суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів у розмірі 7997,96 грн та 3% річних у розмірі 2990,85 грн, всього 66136,90 грн (шістдесят шість тисяч сто тридцять шість гривень 90 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1514,00 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1514,00 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.04.2025.

Суддя: О. В. Бондаренко