провадження № 22-ц/824/2214/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» поданою представником - Гусєвим Павлом Володимировичем на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року представниця ПрАТ «СК «Універсальна» - Капля Ю.С. звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ПрАТ «НАСК «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, у якому просила суд:

стягнути з відповідача на користь товариства суму страхового відшкодування в розмірі 35 443,25 грн та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 684,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16 грудня 2020 року між ПрАТ «СК «Універсальна» та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №3014/261/002927, предметом якого є страхування автомобіля «Audi», номерний знак НОМЕР_1 .

11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ford», номерний знак НОМЕР_2 , скоїв зіткнення з автомобілем «Audi», номерний знак НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року по справі №759/25321/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

До ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою про настання страхової виплати звернувся ОСОБА_2 . Згідно страхового акту №110096/1-2 ПрАТ «СК «Універсальна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 104 248,17 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №202089160, яке здійснило виплату страхового відшкодування до лімітів у розмірі 68 804,92 грн.

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 35 443, 25 грн, яку ПрАТ «СК «Універсальна» просить стягнути в судовому порядку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» - Гусєв Павло Володимирович 15 серпня 2024 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Підтримавши доводи позовної заяви, апелянт вказав на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Зазначає, що обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу і за обставин цієї справи у страховика відповідача не виникло обов`язку щодо повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності.

Різниця між виплаченою позивачу страховиком відповідача сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, зумовлена законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, зокрема, врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Тому саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно ст. 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Отже, виплата, ПрАТ «НАСК «ОРАНТА» у розмірі меншому, ніж фактично завдана шкода не зобов`язує позивача оскаржувати її розмір, якщо ж на думку винуватця ДТП його страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому, а у даному випадку страховику потерпілого, страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу відповідальності винуватця ДТП такі дії страховика можуть бути оскаржені самим відповідачем.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами СТО, на якій проводився ремонт автомобіля. Наведене відповідає практиці Верховного Суду.

Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий суд сплутав поняття «ліміт відповідальності» та «розмір страхового відшкодування», визначеного на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з чим неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» поданою представником - Гусєвим Павлом Володимировичем на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідач ОСОБА_1 з 26 жовтня 2020 року зареєстрованим не значиться, про що свідчить відповідь №377856 з ЄДДР від 22 грудня 2023 року.

На виконання вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України суд на офіційному сайті Київського апеляційного суду розмістив оголошення про виклик ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16 грудня 2020 року між ПрАТ «СК «Універсальна» та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №3014/261/002927, предметом якого є страхування автомобіля «Audi», номерний знак НОМЕР_1 .

Власником автомобіля «Audi», номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 .

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року у справі №759/25321/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Суд встановив доведеним, що 11 жовтня 2021 року о 09:25 у м. Києві по вул. Кільцевій дорозі, 58, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford Transit, номерний знак НОМЕР_2 , не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на автомобіль Audi А6, номерний знак НОМЕР_1 , який зупинився попереду, при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

11 жовтня 2021 року був оглянутий автомобіль Audi А6, номерний знак НОМЕР_1 , складений Акт огляду транспортного засобу.

07 грудня 2021 року складено додатковий Акт огляду транспортного засобу.

Відповідно до рахунку від 12 жовтня 2021 року №321101264 вартість запчастин та робіт з ремонту автомобіля Audi А6, номерний знак НОМЕР_1 , становить 71 398,42 грн.

Відповідно до рахунку від 07 грудня 2021 року №321120715 вартість запчастин та робіт з ремонту автомобіля Audi А6, номерний знак НОМЕР_1 , становить 34 349,75 грн.

15 листопада 2021 року ПрАТ «СК «Універсальна» склало страховий акт про затвердження розміру страхового відшкодування та розрахунок його суми в розмірі 69 898,42 грн.

08 грудня 2021 року ПрАТ «СК «Універсальна» склало страховий акт про затвердження розміру страхового відшкодування та розрахунок його суми в розмірі 34 349,75 грн.

16 листопада 2021 року ПрАТ «СК «Універсальна» відповідно до платіжної інструкції №20170 виплатило ТОВ «Ауді Центр Київ» страхове відшкодування в сумі 69 898,42 грн.

14 грудня 2021 року ПрАТ «СК «Універсальна» відповідно до платіжної інструкції №22815 виплатило ТОВ «Ауді Центр Київ» страхове відшкодування в сумі 34 349,75 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія Ford Transit, номерний знак НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №202089160 від 26 травня 2022 року ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату ПАТ «СК «Універсальна» страхове відшкодування у сумі 68 804,92 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що саме у страховика ПАТ «НАСК «Оранта» виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Докази того, що розмір завданої позивачу шкоди в розмірі 104 218,17 грн. перевищує ліміт відповідальності страховика, відсутні, що свідчить про неможливість покладення на відповідача, який застрахував свою цивільну відповідальність, обов`язку по виплаті частини страхового відшкодування в розмірі 34 349,75 грн., оскільки це суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності та не враховує висновки Верховного Суду. Місцевий суд вважав, що позивач не позбавлений права пред`явити зазначені позовні вимоги до ПАТ «НАСК «Оранта», яке має відповідати за завдану відповідачкою шкоду, оскільки безпосередній винуватець дорожньо-транспортної пригоди, тобто відповідач ОСОБА_1 , вина якого встановлена постановою суду, буде нести відповідальність лише у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої ним шкоди, чого встановлено не було. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у цій справі, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України).

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП за участі транспортних засобів сторін, що мала місце 11 жовтня 2020 року о 09-25 год. у місті Києві по Кільцевій дорозі, 58, встановлена та в порядку ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/ або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/ або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким же чином врегульовано дане питання і в статті 27 Закону України «Про страхування».

Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий суд залишив поза увагою висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц в аналогічних правовідносинах, що за вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

Натомість місцевий суд, посилаючись на статті 988, 1166, 1187, 1194 ЦК України, помилково вважав правову природу виниклих між сторонами правовідносин регресною, у зв`язку з чим застосував закон, який не підлягає застосуванню у даному випадку.

ПрАТ «СК «Універсальна» відшкодувало власнику автомобіля марки Audi А6, номерний знак НОМЕР_1 , шкоду завдану ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 104 248,17 грн.

Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача як володільця транспортного засобу була застрахована за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», страховиком було перераховано ПрАТ «СК «Універсальна» компенсацію в розмірі 68 804,92 грн., з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди, сплаченої позивачем і страховою виплатою за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: 104 248,17 грн. (розмір шкоди, відшкодований позивачем) - 68 804,92 грн. (страхова виплата здійснена в порядку регресу) = 35 443,25 грн.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосуванням норм матеріального права судом першої інстанції до спірних правовідносин, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального права, оскільки суд застосував до спірних правовідносин закон, який не підлягає застосуванню, і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Універсальна» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 684,00 грн та за подання апеляційної скарги - 4 026,00 грн, а всього 6 710,00 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» подану представником - Гусєвим Павлом Володимировичем - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 9) в порядку суброгації 35 443 (тридцять п`ять тисяч чотириста сорок три гривні) 25 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 9) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 684,00 грн та за подання апеляційної скарги 4 026,00 грн, а всього 6 710 (шість тисяч сімсот десять гривень) 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова