Справа № 712/7025/20
Провадження № 2/712/22/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2025 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого/судді - Троян Т.Є.
при секретарі - П`ятун Я.О., Чумак Д.І., Шевченко О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_3 , в інтересах та від імені якого діє ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_3 , в інтересах та від імені якого діє ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним,-
У липні 2020 року ОСОБА_6 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_5 , в якому просив стягнути зі ОСОБА_5 на його користь заборгованість за договором позики від 04 грудня 2015 року у розмірі 143 000 доларів США та стягнути судові витрати. Первісний позов обґрунтований тим, що між сторонами укладений договір позики грошових коштів від 04 грудня 2015, позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 143 000 доларів США, а відповідачка зобов`язалась повернути вказані кошти. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написала розписку від 04.12.2015 року. Оскільки відповідач борг не повертає, позивач змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 14 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2020 року заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову задоволено частково; накладено арешт на належну ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпорядження цим об`єктом нерухомого майна. Постановою Черкаського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2020 року. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2020 року про забезпечення позову та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року.
01.10.2020 року відповідачкою скеровано відзив на первісний позов, в якому вона позов не визнала та вказала на те, що позивач зазначених у розписці коштів не передавав, вказана розписка була написана під психологічним тиском, сума була вказана ОСОБА_6 самостійно. Підставою для застосування вказаних погроз стало те, що сторони перебували довгий час у інтимних стосунках, які відповідачка у 2014 році мала намір розірвати. В той же період вона проходила перевірку як кандидат в експерти по наданню грандів мешканцям Черкаської області від «Всесвітнього конгресу українців» та дорожила своєю репутацією. Між позивачем та відповідачкою все частіше виникали суперечки, а оскільки ОСОБА_5 проходила перевірку моральних якостей, як кандидат в експерти по наданню грандів, відповідач погрожував оприлюднити подробиці вказаних стосунків її партнерам та чоловіку, з яким вона вела бізнес, а гарантією того, що вказана інформація не буде повідомлена близьким, рідним та бізнес-партнерам виступить складена нею розписка на суму 143 000 доларів США, сума була вказана ОСОБА_6 самостійно.
За вказаних обставин, оскільки розписка була складена під психологічним тиском і без вільного волевиявлення учасника правочину ОСОБА_5 , передачі коштів не відбулось, отже підстави для задоволення позову відсутні в силу ст.ст.231, 1046, 1047 ЦК України.
07.10.2020 позивачем скерована відповідь на відзив, у якому той не погодився з доводами відповідачки. Вказував, що дійсно сторони довгий час перебували у дружних взаємовідносинах, внаслідок чого ним і були передані кошти в розмірі 143 000 доларів США для будівництва відповідачкою офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . У березні 2020 року відносини сторін погіршилися, відповідачка повідомила, що не збирається повертати борг. Твердження відповідачки, що вона написала розписку під психологічним тиском не підтверджені доказами, зокрема, позивачу не було відомо про участь позивачки міжнародному гранді, щодо обставин написання розписки під тиском вона не зверталась до поліції, вирок суду відносно позивача за такі його дії відсутній, натомість зміст власноручно написаної ОСОБА_5 розписки свідчить про фактичне отримання грошей та про наявність зобов`язань по їх поверненню, які не були виконані. Просив позов задовольнити.
У жовтні 2020 ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, який обґрунтований тим, що позивач зазначених у розписці від 04.12.2015 року коштів не передавав, вказана розписка була написана під психологічним тиском. Підставою для застосування вказаних погроз позивачем стало те, що сторони перебували довгий час у любовних відносинах, які почали обтяжувати відповідачку у 2014-2015 роках, між сторонами почали відбуватися суперечки, а оскільки ОСОБА_5 проходила перевірку моральних якостей як кандидат в експерти по наданню грандів, відповідач погрожував оприлюднити подробиці вказаних стосунків її партнерам та чоловіку, з яким вона вела спільний бізнес. В результаті однієї із таких суперечок, а саме 04.12.2015 року була написана розписка під тиском ОСОБА_6 , після складання якої він повідомив, що це буде гарантією того, що він не повідомить інформацію про їх відносини близьким, рідним та бізнес-партнерам. Сума була названа в розмірі 143 000 доларів США позивачем самостійно. Між сторонами спору фактично не існує правовідносин, оскільки позивач грошових коштів у розмірі 143 000 доларів США не передав, а відповідачка їх не отримувала. Отже реальна передача позикодавцем грошових коштів позичальникові не відбулась. За вказаних обставин, оскільки розписка була складена під психологічним тиском без вільного волевиявлення учасника правочину ОСОБА_5 , передачі коштів не відбулось, просила визнати договір позики недійсним у зв`язку із його укладенням без внутрішньої волі та під морально-психологічним тиском, а також без передачі грошових (ст.ст.231, 1046, 1047 ЦК України).
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 07 жовтня 2020 року у підготовчому засіданні прийнято зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.
16.10.2020 року від позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічний позов про визнання договору позики недійсним, в якому він заперечував доводи ОСОБА_5 про укладення договору без внутрішньої волі та під морально-психологічним тиском, а також без передачі грошових коштів. Вказував, що сторони перебували у тісних дружних взаємовідносинах, внаслідок чого ним і були передані кошти в розмірі 143 000 доларів США для будівництва відповідачкою офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . У березні 2020 року відносини сторін погіршилися, відповідачка повідомила, що не збирається повертати борг. Твердження відповідачки, що вона написала розписку під психологічним тиском не підтверджені належними доказами, зокрема позивач не зверталась до поліції з цього приводу, питання про складання розписки під психологічним тиском порушено лише після подачі позивачем позову про стягнення боргу за спірним договором позики від 04.12.2015 року, що ставить під сумнів твердження відповідачки щодо укладення спірного договору під впливом насильства. Просив первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.
26.10.2020 року відповідачка за первісним позовом скерувала заперечення на відповідь на відзив, в якому підтримала попередні доводи та заперечувала проти наявності «дружних стосунків», оскільки їх відносини носили інтимний характер вони відпочивала та проводили час разом, позивач обдаровував відповідачку подарунками, ні в чому не відмовляв. Вказувала, що у 2015 році гроші на будівництво офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , - їй не було сенсу брати у позивача в борг, оскільки реконструкція офісного приміщення була завершена. Зазначила, що зверталась до управління поліції у 2020 році щодо неадекватної поведінки позивача та відмови його залишити приміщення, про що свідчить відповідь на адвокатський запит від 22.09.2020 №22/09-1 натомість вона має намір довести, що розписка складена під психологічним тиском для чого заявила клопотання про проведення комплексної психолого-почеркознавчої експертизи, за наслідками якої просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2021 року замінено померлого позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_6 на його правонаступників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 , в інтересах та від імені якого діє мати ОСОБА_4 .
24.09.2021 року закінчився термін повноважень судді Соснівського районного суду м. Черкаси Пересунька Я.В. та припинений розгляд справ. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Троян Т.Є.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.02.2022 по справі призначено комплексну психолого-почеркознавчу експертизу, провадження на час проведення експертизи зупинено.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.06.2023 року доповнено резолютивну частину ухвали про призначення комплексної психолого почеркознавчої експертизи від 03.02.2022 року та направлено в розпорядження судового експерта матеріали цивільної справи № 712/7025/20, оригінали порівняльних матеріалів та умовно вільні зразки почерку.
23.12.2024 на адресу суду повернуті матеріали цивільної справи з висновком експертів, відновлено провадження по справі.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.02.2025 закрито підготовче провадження справу призначено до судового розгляду.
Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 адвокат Прядка В.М. в судовому засіданні первісний позов підтримав, просив задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити.
Відповідач ОСОБА_5 та її представник - адвокат Гасанов Р.А. заперечували проти первісного позову з підстав вказаних у відзиві, просили задовольнити зустрічний позов, у первісному відмовити.
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
04 грудня 2015 року була складена розписка, відповідно до якої ОСОБА_5 взяла у ОСОБА_6 143 000 доларів США в борг та зобов`язалась повернути по можливості. В розписці зазначена дата складання «04.12.2015» та прізвище та підпис ОСОБА_5 .
Як вказував у позові позивач, кошти відповідачка не повернула, у зв`язку із чим він направив їй письмову вимогу від 18.05.2020 про повернення коштів, а згодом був вимушений звернутися до суду.
Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК).
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позивачем надано суду оригінал письмової розписки від 04.12.2015. У змісті розписки зазначено наступне: «Я, ОСОБА_5 /паспорт НОМЕР_1 вид. Соснівським РВ УМВС України в Черк. обл. 29 липня 1997 року/ взяла в борг в ОСОБА_6 143 000 (сто сорок три тисячи дол. США) в борг. Зобов`язуюсь повернути по можливості. 04.12.2015 Підпис.».
Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в ній зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність, зобов`язання позичальника повернути кошти. У наявності у тексті розписки є особистий підпис ОСОБА_5 .
18 травня 2020 року ОСОБА_6 направлена письмова вимога ОСОБА_5 про виконання зобов`язань за розпискою протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги, що підтверджується копією фіскального чеку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 .
Після його смерті заведена спадкова справа №378/2020 із заявами про прийняття спадщини звернулись спадкоємці померлого позивача ОСОБА_6 малолітній ОСОБА_3 (син померлого), в інтересах якого діє його мати - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 (дружина померлого) ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (син померлого), ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 (батько померлого ОСОБА_6 ), який відмовився від прийняття спадщини після смерті його сина на користь онука - ОСОБА_1 .
За вказаних обставин, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2021 року замінено померлого позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_6 на його правонаступників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 , в інтересах та від імені якого діє мати ОСОБА_4 .
Представник позивачів - адвокат Прядка В.М. 26.01.2022 року долучив до матеріалів справи оригінал розписки від 04.12.2015 року.
Надання позивачем суду оригіналу боргової розписки свідчить про існування між сторонами боргових зобов`язань.
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З аналізу положень ст.ст.1046, 1047 ЦК України вбачається, що розписка є підтвердженням укладання договору позики, і саме рукописна розписка, якщо кошти передаються готівкою, є підтвердженням факту передачі коштів від кредитора боржнику. При цьому укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове.
Згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Отже договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.
Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії.
Відповідно до висновків, зроблених у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. №6-63 цс1366 «Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки..».
Відповідачка та її представник оспорювали спірний договір на тій підставі, що хоч розписка і була складена нею власноруч, проте грошові кошти насправді не були одержані позичальником від позикодавця, вказували, що розписка була складена під психологічним тиском без вільного волевиявлення учасника правочину ОСОБА_5 , позичати кошти у 2015 році на реконструкцію офісного вона не могла, оскільки реконструкція вже була завершена, залишилось тільки ввести приміщення в експлуатацію та зареєструвати.
Водночас, доводи позивача зводяться до того, що ним було профінансована вказана перебудова житлового приміщення у нежитлове, яка фактично тривала період часу з 2003 по 2014.
Матеріальна спроможність ОСОБА_6 у вказаний період здійснювати систематичне фінансування зазначеної перебудови приміщення, підтверджена наданими податковими деклараціями самозайнятої особи ОСОБА_6 (сума доходу за 2011 1 169943 грн., 2012 388384 грн., 2013 рік 426109 грн., 2014 рік 308979, 25 грн., 2015 533323,41 грн.).
Статтею 1053 ЦК України передбачено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).
Отже, наявні у матеріалах справи документи та наявність оригіналу боргової розписки у позивача свідчать про наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, які виникли внаслідок отримання відповідачкою від позивача грошових коштів протягом певного проміжку часу і вона зобов`язувалась повернути відповідні кошти, обсяг яких сторони на момент складання розписки 04.12.2015 року визначили в остаточній сумі 143 000 доларів США. За своєю сутністю такі правовідносини не суперечать правовій природі складання боргової розписки, а сам факт складання такої боргової розписки та її існування засвідчують дійсність грошового зобов`язання позичальника та відсутність його виконання перед кредитором.
Щодо вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_3 , в інтересах та від імені якого діє ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, суд виходить з наступного.
В обґрунтування зустрічного позову позивачка та її представник посилались, як на підставу своїх вимог, на ст. 231 ЦК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.231 ЦПК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.
Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
У пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.
Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем за зустрічною позовною заявою.
Відповідно до Висновку комплексної психолого почеркознавчої експертизи, складеного 29 листопада 2024 року експертами Національного науково центру «Інституту судових експертиз імені засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.02.2022 року не встановлено, що виконання досліджуваного рукописного тексту розписки було здійснено ОСОБА_5 під впливом штучного або природнього (тимчасових внутрішніх (незвичний психофізіологічний стан, а саме: хвилювання, збудження, фізична втома тощо), тимчасових зовнішніх (незвична поза, незвичне тримання пишучого приладу, в незвичних умовах тощо) збиваючих факторів.
Зокрема, відповідно до зазначеного Висновку встановлено наступне: «..за результатами проведення почеркознавчих досліджень встановлено наступне:
рукописний текст боргової розписки від 04.12.2015 (т. 2 а.с.176), що починається та, відповідно, закінчується словами: «Я, ОСОБА_5 /паспорт НОМЕР_1 ..» та «...04.12.2015 р. / ОСОБА_5 /», - виконано ОСОБА_5 .
Ознаки, які б свідчили про виконання рукописного тексту розписки під впливом штучного збиваючого фактору, а саме, зі зміною ознак власного почерку, відсутні.
Ознаки, які б свідчили про виконання рукописного тексту цієї розписки під впливом природних збиваючих факторів, - не проявились.
Враховуючи вищенаведене, вирішити питання про виконання досліджуваного рукописного тексту цієї розписки ОСОБА_5 під впливом природних збиваючих факторів (тимчасових внутрішніх (незвичний психофізіологічний стан, а саме: хвилювання, збудження, фізична втома тощо), тимчасових зовнішніх (незвична поза, незвичне тримання пишучого приладу, в незвичних умовах тощо), - не виявляється можливим.
В межах наданих на дослідження матеріалів, враховуючи результати психологічного аналізу особливостей обставин ситуації, яка розглядається за справою, індивідуально-психологічних особливості ОСОБА_5 та даних цілеспрямованої психодіагностичної бесіди з підекспертною, можна вивести, що за умов встановлення, судом факту не отримання ОСОБА_5 грошей та наявності погроз з боку ОСОБА_6 у відношенні ОСОБА_5 04.12.2015 під час складання боргової розписки, найбільш принципово важливими особистісно значимими для ОСОБА_8 сферами життя були робота, сім?я. У зв?язку з вказаним, загроза втрати, руйнування теплих сімейних стосунків з емоційно значимими особами (чоловік, син), руйнування бізнесу, який будувався разом з чоловіком протягом років, та планів стосовно його розвитку, мали для ОСОБА_5 виражений психотравмуючий характер. Характерна для ОСОБА_5 підвищена чутливість, залежність від зовнішніх впливів, значимість позитивної думки, ставлення оточуючих (партнерів по бізнесу, рідних, знайомих) до ОСОБА_5 , (за умови встановлення погроз з боку ОСОБА_6 в ситуації 04.12.2015) могло обумовити сприйняття ОСОБА_5 такої загрози як реальної.
За таких умов, погроза ОСОБА_6 оприлюднити негативного характеру відомості, які як правило засуджуються суспільством, стосовно ОСОБА_5 припускало настання високо особистісно значимих та вкрай небажаних для ОСОБА_5 наслідків. Зазначене обумовлювало домінування потреби в уникненні вкрай небажаних наслідків та в послаблені у зв`язку з цим емоційного напруження з переживанням страху. При цьому єдиним способом запобігання та позбавлення від загрози являлося прийняття умов ОСОБА_6 . Таким чином, ОСОБА_5 у ситуації складання боргової розписки вимушено надала перевагу прийняти нав`язану ОСОБА_6 ситуацію. Зазначена обставина свідчить про невільне прийняття ОСОБА_5 рішення, тобто, вільне формування волі ОСОБА_5 було обмежено.».
Отже, за вищевказаними висновками, не встановлено, що виконання досліджуваного рукописного тексту розписки було здійснено ОСОБА_5 під впливом штучного або природнього (тимчасових внутрішніх (незвичний психофізіологічний стан, а саме: хвилювання, збудження, фізична втома тощо), тимчасових зовнішніх (незвична поза, незвичне тримання пишучого приладу, в незвичних умовах тощо) збиваючих факторів.
При цьому, як зазначено у Висновку експертів, тільки за умови встановлення судом факту не отримання ОСОБА_5 грошей та наявності погроз з боку ОСОБА_6 у відношенні ОСОБА_5 04.12.2015 під час складання боргової розписки, це може свідчить про невільне прийняття ОСОБА_5 рішення про складання розписки 04.12.2015, тобто, вільне формування волі ОСОБА_5 було обмежено.
Водночас, судом не встановлено факту того, що розписка носила безгрошовий характер.
Відповідач за зустрічним позовом та його представник у позові в повному обсязі заперечували факт психологічного тиску, вказували, що позивачу ОСОБА_6 не було відомо про участь відповідачки як кандидатки в експерти по наданню грандів, жодного тиску на ОСОБА_5 . ОСОБА_6 не чинив, а розписка від 04 грудня 2015 року є підтвердженням наданих на реконструкцію офісного приміщення коштів та зобов`язання повернути борг у розмірі 143 000 доларів США.
З цього приводу, на підтримку своїх доводів, стороною позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 долучений висновок спеціаліста з СПФД, лікаря-психолога ОСОБА_9 за результатами спеціального психофізіологічного, дослідження, проведеного 01.06.2021 року, за результатами якого зроблено висновок: « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 14.12.2015 р. написала боргову розписку на суму 143 000 доларів США на користь ОСОБА_10 дійсно під загрозою шантажу з його боку. Вона попередньо не домовлялась з позивачем щодо отримання від нього зазначеної у розписці суми, не очікувала його з даною сумою грошей у своєму офісі в день складання розписки, не вчиняла ніяких дій, щоб отримати від нього гроші та не отримувала від нього вказаної суми однією сумою на руки. Також вона не володіла актуальною інформацією щодо наявності у ОСОБА_10 такої суми грошей у готівці, яка б відповідала діапазону 100-150 000 доларів США.»
Також в описовій частині перед складанням основного висновку зазначено: «Хоча питання щодо отримання грошей саме перед 04 грудня 2015 року та написання записки з метою отримання грошей і викликали напруження, але при повторному проходженні тесту реакції на них при відповідях «нет» вказують на щирість даних відповідей».
Отже, питання щодо отримання грошей перед 04 грудня 2015 року, викликали у опитуваної особи напруження, тобто на думку суду, в даному випадку необхідно було більш детально досліджувати відношення опитуваної особи (відповідачки) до більш тривалого періоду, який передував складанню розписки та був пов`язаний з ремонтом та реконструкцією її офісного приміщення та отриманням для цього коштів, зокрема, частинами, що не було внесено до переліку питань під час проведення даного спеціального психофізіологічного дослідження.
За вказаних обставин, наданий відповідачкою висновок спеціаліста за результатами проведення психологічної експертизи із застосуванням поліграфа від 01 червня 2021 року не є достатнім доказом, який спростовує як факт отримання позичальницею коштів, так і наявності утвореної заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики.
Судом також враховано, що звернення до поліції з приводу погроз її життю та вимагання невстановленою особою коштів відповідачкою здійснене лише у листопаді 2020 року, тобто після звернення позивача ОСОБА_6 до суду з позовом про стягнення коштів, тобто через більше ніж чотири роки після написання спірної розписки та настання строку сплати боргу за договором позики.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Отже, жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 написала розписку від 04 грудня 2015 року під психічним тиском ОСОБА_6 , стороною позивача за зустрічною позовною заявою суду не надано, зазначене не слідує також із наданих висновків експертів та спеціалістаз СПФД.
Також матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_6 був обізнаний про проходження перевірки ОСОБА_5 , як кандидатки в експерти по наданню грандів, та міг використати цю обставину для шантажу, який полягає у примушуванні до складання розписки за умови нерозголошення інтимних подробиць стосунків, які існували між сторонами.
Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_3 , в інтересах та від імені якого діє ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу підлягають задоволенню, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 за зустрічною позовною заявою слід відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивачів за первісним позовом, то сплачений ним судовий збір у розмірі 10 930,40грн. підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 на користь позивачів у відповідних частках (по на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та на користь ОСОБА_1 ).
Також, оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою, то судові витрати по справі за зустрічною позовною заявою підлягають віднесенню на сторону позивача за зустрічним позовом.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_3 , в інтересах та від імені якого діє ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою від 04.12.2015 року в розмірі 71 500 доларів США та судовий збір 5465,20 гривень.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_3 , в інтересах та від імені якого діє ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним відмовити.
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 22.04.2025 р.

Головуючий: Т.Є. Троян

Учасникі справи:

Позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Позивач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Позивач 3: ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 .