Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/7411/24
Провадження №2/711/187/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Буйновській А.П.

за участі представника

позивача адвоката Глембоцької І.В.

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного підприємства «РЕУ «Райагробуд 2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

Позивач ПП «РЕУ «Райагробуд 2» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є власником в квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 26.09.1997. Відповідно, відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 , які надаються ПП «РЕУ «Райагробуд 2» всім співвласникам квартир та нежитлових приміщень у вказаному будинку за договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01.12.2020, укладеного між управителем ПП «РЕУ «Райагробуд 2» та уповноваженою на це особою від співвласників багатоквартирного будинку ОСОБА_2 , згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІ.

Зазначено, що відповідно до протоколу загальних зборів співвласників від 01.09.2020 прийнято рішення про передачу функції управління багатоквартирним будинком управителю та призначено управителем ПП «РЕУ «Райагробуд 2», затверджено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком з управителем ПП «РЕУ «Райагробуд 2» та обрано уповноваженою особою від співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , для укладення договору з управителем ОСОБА_2 .

На виконання вказаних рішень, прийнятих співвласниками вказаного багатоквартирного будинку, 01.12.2020 було укладено колективний договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком між управителем ПП «РЕУ «Райагробуд 2» та уповноваженою на це особою від співвласників багатоквартирного будинку ОСОБА_2 .

Вказаний договір, відповідно до норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 є колективним та обов`язковим для всіх співвласників багатоквартирного будинку, оскільки його зміст та умови, а також спосіб укладення були затверджені рішенням більшості співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, як вважає позивач, його умови розповсюджуються на всіх співвласників вказаного багатоквартирного будинку, в тому числі на ОСОБА_1 , як на власника квартири АДРЕСА_3 у цьому будинку.

Відповідно до п. 1 вказаного договору управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком (далі - послуга з управління), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. Згідно з абз. 3 п. 6 вказаного договору, співвласник зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором, а згідно з абз. 1 п. 7, управитель має право вимагати від співвласників оплату наданої послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором.

Як зазначено у позовній заяві, відповідно до вищевказаних норм законодавства в сфері ЖКГ та ЦК України ОСОБА_1 є боржником ПП «РЕУ «Райагробуд 2», оскільки за даними розрахунку заборгованості, вона заборгувала позивачу за період з 01.12.2020 по 31.08.2024 - 12053 грн. 55 коп.

За даними розрахунку інфляційних збитків та 3% річних від простроченої суми, відповідач заборгувала за цей період заборгованості - 2548 грн. 26 коп. та 668 грн. 32 коп., відповідно, що разом становить 3216 грн. 58 коп.

Також у позовній заяві вказано орієнтовний розмір витрат на правову допомогу, який становить 5000 грн. 00коп.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПП «РЕУ «Райагробуд 2» заборгованість за житлово-комунальні послуги, станом на 01.06.2024, в сумі 12053 грн. 55 коп.; інфляційні збитки, 3% річних в сумі 3216 грн. 58 коп., судовий збір та витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 11.10.2024 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачем подано відзив на позов, який прийнятий судом, за яким просить відмовити у задоволенні позову, а також застосувати строки позовної давності. Зазначено, що вона своєчасно сплачує комунальні послуги до ТОВ «Управлінська компанія «Нова Якість» і ніколи в неї не було боргу, аж поки не з`явилась ОСОБА_3 ПП «РЕУ «Райагробуд 2». Незважаючи на заборону проводити загальні збори під час карантину ОСОБА_3 26.08.2020 провела збори мешканців будинку АДРЕСА_2 .

01.12.2020 ОСОБА_3 уклала договір з уповноваженою особою будинку Лісненко і почала присилати мешканцям будинку з 01.12.2020 квитанції з нарахуваннями комунальних платежів до сплати, зокрема і відповідачу. Відповідач вказує, що вона з ПП «РЕУ «Райагробуд 2» договір не укладала. При цьому, частина мешканців сплачувала за послуги до ТОВ «Управлінська компанія «Нова Якість», а решта до ПП «РЕУ «Райагробуд 2», яке не отримало дозволу управляти будинком №35.

Відповідач вказує, що вона неодноразово зверталася за послугами до ТОВ і це підприємство не відмовляло і продовжувало надавати послуги. Звернувшись до виконкому Черкаської міської ради, відповідач з відповіді від 18.11.2024 дізналась, що договір на управління ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість Дільниця 22» припинено та управління будинком АДРЕСА_2 передано ПП «РЕУ «Райагробуд 2». Вважає, що квитанції ПП з 01.12.2020 до отримання нею рішення № 74 від 02.02.2021 недійсні, а також і недійсний договір, укладений з уповноваженою особою Лісненко О.Д. до рішення № 74 від 02.02.2021 виконкому Черкаської міської ради.

Також відповідач вважає, що розрахунки здійснені позивачем, є невірними. Просить застосувати строки позовної давності до періоду з 01.12.2020 по 01.06.20212, а тому правильна сума нарахувань з 01.06.2021 по 01.06.2024 складає 9603 грн. 25 коп. інфляційні 1771 грн. 66коп. та 3% річних 503 грн. 31коп., а всього 2274 грн. 99 коп.

Крім того, відповідачем подані письмові пояснення, за якими просить врахувати вимоги про стягнення інфляційних втрат та інших витрат протягом введеного воєнного стану та відмовити у стягнення з неї витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 8500грн. 00коп., бо вважає це неможливим. Також, відповідач зазначила, що визнає позовні вимоги частково на суму 10165 грн. 00 коп. за період з 01.02.2022 по 31.01.2025, не заперечує сплатити половину судового збору від суми 3028 грн. 00 коп. та відмовити у стягненні інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з введеним воєнним станом.

Позивачем відповідь на відзив подана не була.

Крім того, позивачем була подана заява щодо розподілу судових витрат, а саме витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги. Зазначено, що за договором про правову допомогу від 05.08.2024 № 05/08, додатковою угодою № 1 від 05.08.2024 та актом приймання-передачі наданих послуг, сума цих витрат становить 8500 грн. 00 коп., які і просить стягнути з відповідача на користь позивача.

В судовому зсіданні представник позивача просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на доводи позовної заяви та наявні докази. Крім того, просила стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу. Зазначила, що строки позовної давності позивачем не пропущені і вони не підлягають до застосуванню.

В судовому засіданні відповідач визнала борг в сумі 9603 грн. 25 коп. за період з 01.06.2021 по 01.06.2024. Просила застосувати строки позовної давності. Вважає, що відсутні підстави для стягнення з неї витрат на правничу допомогу адвоката, бо такі вимоги необгрунтовані. Крім того, вона є пенсіонером і не зможе одним платежем сплатити 8500 грн. 00коп.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 на право власності на житло від 26.09.1997, виданого органом приватизації 31.07.1997 № 260. Також ці обставини підтвердила відповідач і в судовому засіданні.

Відповідно, суд вважає, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 , які надаються ПП «РЕУ «Райагробуд 2» () всім співвласникам квартир та нежитлових приміщень у вказаному будинку за договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01.12.2020, укладеного між управителем ПП «РЕУ «Райагробуд 2» та уповноваженою на це особою від співвласників багатоквартирного будинку ОСОБА_2 , згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІ.

Відповідно до протоколу загальних зборів співвласників від 01.09.2020 прийнято рішення про передачу функції управління багатоквартирним будинком управителю та призначено управителем ПП «РЕУ «Райагробуд 2», затверджено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з управителем ПП «РЕУ «Райагробуд 2» та обрано уповноваженою особою від співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , для укладення договору з управителем ОСОБА_2 .

На виконання вказаних рішень, прийнятих співвласниками вказаного багатоквартирного будинку, 01.12.2020 було укладено колективний договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком між управителем ПП «РЕУ «Райагробуд 2» та уповноваженою на це особою від співвласників багатоквартирного будинку ОСОБА_2 .

Вказаний договір, відповідно до норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 є колективним та обов`язковим для всіх співвласників багатоквартирного будинку, оскільки його зміст та умови, а також спосіб укладення були затверджені рішенням більшості співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, його умови розповсюджуються на всіх співвласників вказаного багатоквартирного будинку, в тому числі на ОСОБА_1 , як на власника квартири АДРЕСА_3 у цьому будинку.

Відповідно до п. 1 вказаного договору управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком (далі - послуга з управління), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з абз. 3 п. 6 вказаного договору, співвласник зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором, а згідно з абз. 1 п. 7, управитель має право вимагати від співвласників оплату наданої послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до п.10 договору, ціна послуги з управління (тарифу) становить 4,70 грн. (в тому числі податок на додану вартість, якщо управитель є його платником) на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 87% від ціни послуги з управління (тарифу) відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку 5 до цього договору; винагороду управителю у розмірі 13 % від ціни послуги з управління (тарифу) на місяць.

Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Коригування ціни послуги з управління (тарифу) у разі, коли протягом строку дії таких тарифів змінюються ставки податків та зборів (обов`язкових платежів); соціальний норматив, встановлений державою для послуги з управління будинком; рівень заробітної плати у виконавця відповідно до законодавства, Генеральної та галузевої угод; ціни (тарифи) на паливно-енергетичні та матеріальні ресурси, - може застосовуватися управителем в односторонньому порядку. Коригуванню підлягають лише складові витрат, за якими відбулися цінові зміни у бік збільшення (зменшення), що сприятиме забезпеченню економічної обгрунтованості та прозорості механізму коригування тарифів на послуги (п.11 договору).

Відповідно директором ПП «РЕУ «Райагробуд 2» Білоног Н.В. прийнято рішення № 3 від 31.10.2022, за яким з 01.11.2022 встановлено ціну послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 у розмірі 5,10 грн. на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку у зв`язку із підвищенням соціального нормативу, встановленого державою для послуги з управління будинком та зміни вартості складових послуги, за якими відбулися цінові зміни у бік збільшення.

Відповідно директором ПП «РЕУ «Райагробуд 2» Білоног Н.В. прийнято рішення №3/1 від 31.08.2023, за яким з 01.09.2023 встановлено ціну послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 у розмірі 5,40 грн. на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку у зв`язку із підвищенням соціального нормативу, встановленого державою для послуги з управління будинком та зміни вартості складових послуги, за якими відбулися цінові зміни у бік збільшення.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 02.02.2021 №74, вважається достроково припиненим договір, укладений між виконавчим комітетом Черкаської міської ради та ТОВ «Сантехбудконструкція» (ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість Дільниця 22» про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_2 , від 20.05.2019 № 463 на підставі обрання співвласниками цього будинку нового управителя.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Відповідач отримує та споживає житлово-комунальні послуги, що включають утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, - послуги прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем, купівлю електричної енергії, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку тощо, враховуючи умови договору від 01.12.2020. Отже, суд вважає, що між ПП «РЕУ «Райагробуд 2» та відповідачем утворились договірні правовідносини, які породжують цивільні права і обов`язки у сфері житлово-комунальних послуг відповідно до вимог чинного законодавства.

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 01.09.2020, рішення директора ПП про коригування ціни на послугу є чинними і на теперішній час, у судовому порядку вони відповідачем не оскаржувалися. Крім того, є чинним і договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01.12.2020.

За розрахунком заборгованості ,складеним позивачем та наданим до суду, вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 за період з грудня 2020 року по серпень 2024 року нарахована заборгованість на загальну суму 12053 грн. 55 коп. Крім того, вбачається, що цей період відповідачем взагалі не вносилися кошти на оплату послуг, враховуючи умови договору від 01.12.2020. При цьому, під час розгляду справи, відповідач, фактично, позовні вимоги визнала частково.

Тож між сторонами існує спір щодо обов`язку відповідача по здійсненню оплати житлово-комунальних послуг, який виник з правовідносин, що регулюються нормами Житлового Кодексу України, Цивільного Кодексу України, Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», Закону України від 14.05.2015 № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлено договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України).

Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку (ч. 1 ст. 2 Закону).

Відповідно до п.п. 7, 8 ч.1 ст. 1 цього Закону, управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку) (ч.1 ст. 9 згаданого Закону). Прийняття рішень щодо управління багатоквартирним будинком зборами співвласників (ст. 10 Закону). Рішення зборів співвласників є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи тих, які після прийняття таких рішень набули право власності на квартиру чи нежитлове приміщення (ч. 28 ст. 10 цього Закону).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11 згаданого Закону, управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем.

Витрати на управління багатоквартирним будинком передбачені у ст. 12 цього Закону.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч.1 ст. 2 цього Закону).

До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку (п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону в редакції до 01.05.2021, тобто до набрання чинності ЗУ від 03.12.2020).

Як передбачено п.1 ч.1 ст. 5 цього Закону (в редакції ЗУ від 03.12.2020, яка чинна з 01.05.2021), до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо Абзац третій пункту 1 частини першої статті 5 в частині положення щодо знаходження, за даними Державного земельного кадастру, прибудинкової території у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, вводиться в дію з 1 січня 2023 року згідно із Законом № 1060-IX від 03.12.2020; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст. 7 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (ст. 9 Закону).

Особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку визначені у статті 14 цього Закону.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

У випадках, визначених законом, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається від імені співвласників багатоквартирного будинку уповноваженою особою органу місцевого самоврядування.

В одному багатоквартирному будинку договір про надання послуг з управління може укладатися одночасно не більш як з одним управителем.

Отже, згідно вказаної норми закон передбачає лише колективну форму договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Укладення індивідуальних договорів між управителем та споживачем послуги з управління багатоквартирним будинком законом не передбачено.

Таким чином, вказаний договір, відповідно до норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є колективним та обов`язковим для всіх співвласників багатоквартирного будинку, оскільки його зміст та умови, а також спосіб укладення були затверджені рішенням більшості співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, його умови розповсюджуються на всіх співвласників вказаного багатоквартирного будинку, в тому числі і на відповідача ОСОБА_1 , як на власника квартири АДРЕСА_3 у цьому будинку.

Відповідно до ст.ст. 156, 162 ЖК України, плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється за затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 № 572 (зі змінами та доповненнями), власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний серед іншого: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Правовідносини із власниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Правовідносини власників житлових приміщень щодо оплати комунальних послуг з підприємствами, які надають ці послуги, регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими комунальними послугами.

Правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. У статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Відсутність письмово оформленого договору безпосередньо з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані їй послуги. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові по справі № 210/5796/16-ц від 18.03.2019.

Доказів того, що відповідач відмовилась від надання їй позивачем послуг, чи про звернення до останнього із претензіями щодо кількості та якості наданих послуг, відповідачем до суду надано не було. Отже, в даному випадку, суд вважає, що між сторонами фактично виникли правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Так, ст.ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлений карантин.

Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30 червня 2023 року.

Отже, беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин настрок дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, строк дії воєнного стану в країні неодноразово продовжувався та триває до цього часу.

Згідно з п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Позовна заява позивачем була подана до суду 24.09.2024, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду. При цьому, основна заборгованість нарахована за період з грудня 2020 року по серпень 2024 включно і становить 12053 грн. 55 коп.

Отже, враховуючи викладені норми законодавства та встановлені обставини, суд вважає безпідставними доводи відповідача про необхідність застосування строків позовної давності, а тому заборгованість у розмірі 12053 грн. 55 коп. підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Суд погоджується із позицією позивача про те, що строки позовної давності ним пропущені не були. При цьому, суд враховує обставини про те, що відповідач є співвласником багатоквартирного будинку, договір від 01.12.2020 є чинним, ціна послуг визначена договором та рішеннями директора ПП, що відповідає чинному законодавству. Крім того, відповідач не відмовилася від послуг, не подавала жодних претензій щодо ненадання послуг чи наданих послуг неналежної якості. Також, встановлено, що за спірний період відповідач жодних коштів на погашення існуючої заборгованості та/чи поточні платежі не здійснювала. Обставини про те, як вказує ОСОБА_1 , що вона оплачувала послуги до ТОВ «Управляюча компанія «Нова якість Дільниця 22» не дають підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення існуючої перед ПП «РЕУ «Райагробуд 2» заборгованості. Крім того, відсутні підстави і для зменшення розміру основної заборгованості.

Частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Вказана правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц, 18.12.2019 у справі № 522/2625/16-ц, 25.03.2020 у справі № 211/3347/18, 18.05.2019 у справі № 176/456/17, постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 07.07.2020.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 554/7740/17).

Враховуючи спірні правовідносини, має місце грошове зобов`язання, а тому, в даному випадку, можливе нарахування за нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За даними розрахунку позивача, відповідно до ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати складають 2548 грн. 26 коп., які нараховані за період з 01.12.2020 по 31.08.2024, а також 3% річних, які складають 668 грн. 32 коп. і нараховані за період з 01.12.2020 по 31.08.2024.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення, зокрема, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Як зазначалося вище, з 24 лютого 2022 року та на час розгляду справи в суді строк дії воєнного стану в країні триває.

Таким чином, на думку суду, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача нарахувань за ст. 625 ЦК України, підлягають до часткового задоволення, а саме, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ПП «РЕУ «Райагробуд 2» інфляційні втрати у розмірі 183 грн. 01 коп. та 3% річних у розмірі 57 грн. 52 коп. за період з 01.01.2021 по 31.01.2022. В іншій частині слід відмовити, оскільки такі нарахування у період часу з лютого 2022 року по 31.08.2024 не допускаються в силу чинного законодавства, про що зазначено вище.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені частково (на 80,52 %), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2438 грн. 15 коп., враховуючи, що при подачі позову позивачем були сплачені такі витрати у розмірі 3028 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 339 від 23.09.2024.

Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат витрат, пов`язаних із наданням позивачу правничої допомоги адвокатом, то суд приходить до наступних висновків:

положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як передбачено ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як передбачено ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Крім того, статтею 30 згаданого Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, ВП ВС у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 вказала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України. Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

ВП ВС зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

У позовній заяві позивачем зазначено орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу - 5000 грн. 00 коп. Крім того, судом досліджені: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Глембоцької І.В. від 20.03.2015; договір про надання правової допомоги від 05.08.2024 №05/08, що укладений між ПП «РЕУ «Райагробуд 2» та адвокатом Глембоцькою І.В.; додаткову угоду №1 від 05.08.2024, якою визначено розмір гонорару 3500 грн. за підготовку та подання позовної заяви; 1500 грн. за участь адвоката в одному судовому засіданні з розгляду справи; 1500 грн. за підготовку та написання, подання до суду відповіді на відзив або заперечень, тощо; 500 грн. за інші процесуальні документи (заяви, клопотання та інш.), підготовані адвокатом (кожен документ оплачується окремо); акт приймання-передачі наданих послуг від 03.02.2025, за яким загальна сума складає 8500 грн. (підготовка та написання позовної заяви, подання її до суду, участь адвоката в судових засіданнях, тощо; платіжну інструкцію № 387 від 06.02.2025, за якою позивачем сплачено адвокату грошові кошти на виконання договору від 05.08.2024 у розмірі 8500 грн. 00 коп.

Суд вважає, що вказані докази є належними і допустимими, у розумінні ст.ст. 76-82 ЦПК України. Порядок та строки подачі доказів стороною позивача дотримані.

В судовому засіданні відповідач заперечувала проти стягнення з неї таких витрат, вважаючи їх необгрунтованими.

Оскільки позовні вимоги задоволені на 80,52 %, то, відповідно, слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги адвоката у розмірі 6844 грн. 20 коп., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для зменшення розміру витрат, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Так, витрати визначені договором про надання правничої (правової) допомоги від 05.08.2024, з урахуванням додаткової угоди до нього, як гонорар; спір відноситься до категорії майнових спорів; фактично позовні вимоги позивача задоволені частково; кошти, на виконання умов договору про правничу допомогу сплачені у визначені строки та порядку; розмір витрат доведений належними і допустимими доказами, які прийняті судом і досліджені під час розгляду справи. Підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, як на думку суду, враховуючи розмір, який стягується судом та позицію відповідача, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП дані відсутні, місце реєстрації: АДРЕСА_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь Приватного підприємства «РЕУ «Райагробуд 2» (, с. Червона Слобода, Черкаського району, вул.Чигиринський Шлях, 201) заборгованість за житлово-комунальні послуги - 12053грн. 55коп., інфляційні втрати - 183грн. 01 коп., 3% річних - 57грн. 52коп., судовий збір - 2438грн. 15коп., витрати на правничу допомогу адвоката - 6844грн. 20 коп., а всього 21576грн. 43коп.

В іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 04.04.2025.

Головуючий суддя С. М. Позарецька