Номер провадження: 22-ц/813/3373/25
Справа № 521/5011/24
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 26 вересня 2024 року у складі судді Тополевої Ю.В.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року, Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Короткий зміст заяви

У серпні 2024 року, ОСОБА_1 подала до суду заяву про закриття провадження, обґрунтовану тим, що вона сплатила наявну заборгованість.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування її висновків

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 26 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про закриття провадження у справі задоволено, провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрито, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» судовий збір у розмірі 3028 гривень 00 копійок.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що оскільки позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, тому сплачена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 26 вересня 2024 року в частині розподілу судових витрат (судового збору), а саме стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 100% судового збору у розмірі 3028 грн., прийняти нове рішення, яким повернути позивачу 50% судового збору з державного бюджету відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при прийнятті оскаржуваної ухвали про закриття провадження, застосуванню підлягала саме ч. 1 ст. 142 ЦПК України в частині повернення 50% судового збору з державного бюджету, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви. Виходячи з зазначеної процесуальної норми - інші 50% сплаченого позивачу не повертаються, і залишаються у державному бюджеті. Застосування ж судом ч. 3 ст. 142 ЦПК України стосується інших витрат, тобто питання повернення судового збору має бути вирішено саме застосуванням ч.1 ст. 142 ЦПК України, а отже судом першої інстанції безпідставно не застосовано ч. 1 ст. 142 ЦПК України.

Зазначає, що судом також були порушені норми ч.6 ст. 142 ЦПК України, оскільки позивач не довів звернення до відповідача у досудовому порядку, як це передбачено ч.6 ст. 142 ЦПК України. Саме відсутність досудового врегулювання з боку позивача зумовила судовий розгляд що суперечить процесуальним засадам економії процесуальних витрат. Рішення про повернення позивачу 100% судового збору не відповідає справедливому розподілу судових витрат, оскільки відповідач виконав зобов`язання добровільно, і позов фактично не потребував розгляду по суті.

Позиція позивача в суді апеляційної інстанції

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 27.03.2025 з`явилася Акулова І.Г.

Представник Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направив.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Оскільки ухвала Малиновського районного суду м.Одеси від 26 вересня 2024 року оскаржується ОСОБА_1 лише в частині розподілу судових витрат (судового збору), тому в іншій її частині у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України та роз`яснень п.15 Постанови Пленуму ВСУ №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

03 червня 2024 року Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

12 червня 2024 року ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси відкрито провадження у вказаній справі та постановлено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

14 серпня 2024 року від Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» надійшла до суду заява, у якій позивач просив закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору та повернути позивачу сплачений судовий збір в сумі 3028 грн., посилаючись на те, що після відкриття провадження у вказаній справі, відповідачем була сплачена в повному обсязі заборгованість.

16 серпня 2024 року ОСОБА_1 також подала до суду заяву, у якій просила суд провадження у справі закрити та повернути позивачу сплачений судовий збір у повному обсязі, посилаючись на те, що вона сплатила наявну заборгованість.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» судового збору у розмірі 3028 грн.

Так, згідно з п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Статтею 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Згідно із ч.3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до ч.6 ст.142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст.141 цього Кодексу.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що судові витрати позивача не відшкодовуються відповідачем у разі відмови позивача від позову. Якщо позивач не підтримує своїх вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що при прийнятті оскаржуваної ухвали, застосуванню підлягала саме ч. 1 ст. 142 ЦПК України в частині повернення 50% судового збору з державного бюджету, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви. Виходячи з зазначеної процесуальної норми - інші 50% сплаченого позивачу не повертаються, і залишаються у державному бюджеті. Застосування ж судом ч. 3 ст. 142 ЦПК України стосується інших витрат, тобто питання повернення судового збору має бути вирішено саме застосуванням ч.1 ст. 142 ЦПК України, а отже судом першої інстанції безпідставно не застосовано ч. 1 ст. 142 ЦПК України.

З матеріалів справи, а саме з оскаржуваної ухвали суду від 26 вересня 2024 року вбачається, що провадження у справі було закрито у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору. При цьому в заяві про закриття провадження у справі (а.с. 19) представник позивача керуючись п.2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» просив вирішити питання про повернення судового збору позивачу. Поряд з цим, відповідачка ОСОБА_1 також у своїй заяві про закриття провадження від 16 червня 2024 року зазначила про повернення позивачу сплаченого судового збору у повному обсязі, про що власноруч розписалася. (а.с. 21 зворот).

Отже, враховуючи те, що під час вирішення питання про закриття провадження у справі суд першої інстанції встановив, що відповідачка погасила спірну заборгованість, яка була предметом позову після його пред`явлення до суду, тому закрив провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору із одночасним застосуванням ч. 3 ст. 142 ЦПК України, якою визначено порядок вирішення вказаного питання.

Відповідачка не оскаржила ухвалу суду в частині закриття провадження у справі, що свідчить про те, що вона погодилася з її мотивами, зокрема щодо визначення правової підстави для закриття провадження у справі відсутність предмета спору.

Таким чином, у зв`язку з наведеним правильним є висновок суду першої інстанції про застосування до спірних процесуальних правовідносин ч.3 ст. 142 ЦПК України, враховуючи хронологію подій у цій справі.

Отже, оцінюючи доводи апелянта, апеляційний суд виходить з того, що не можуть бути застосовані правила частини першої статті 142 ЦПК України, оскільки між сторонами не укладено мирову угоду, позивач не відмовлявся від позову, відповідач позов не визнавав, а тому стягнення 50% судового збору неможливо.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 у суду апеляційної інстанції відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 26 вересня 2024 року в частині розподілу судових витрат (судового збору) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.04.2025

Головуючий

Судді: