СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Кицюк В.С., за участю: секретаря Лопатюк А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 ,

представника відповідача ОСОБА_6 ,

представника відповідача ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Карпенко Оксана Михайлівна, приватний нотаріус Падалка Роман Олегович, приватний нотаріус Степаненко Дмитро Васильович, приватний нотаріус ОСОБА_22, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , про визнання договору дарування та шлюбного договору недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, витребування майна із чужого незаконного володіння та поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

1.Рух справи.

1.1. У листопаді 2019 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила:

1)визнати договір дарування квартири від 19 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_22, недійсним в цілому;

2)визнати шлюбний договір від 19 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_22, недійсним в цілому;

3)визнати спільним сумісним майном ОСОБА_8 та ОСОБА_2 наступне майно, включаючи рухоме майно і нерухоме майно та грошові кошти:

-квартира площею 32,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

-квартира площею 90,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

-квартира площею 45,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартира площею 72,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ;

-квартира площею 58 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 ;

-транспортний засіб Nissan Qashqai 2015 р.в., номер кузова НОМЕР_1 ;

-дохід від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 в розмірі 101645,76 грн;

4)витребувати з чужого незаконного володіння нерухомі об`єкти спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_14 :

-у ОСОБА_4 витребувати квартиру площею 32,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

-у ОСОБА_15 витребувати квартиру площею 90,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

-у ОСОБА_13 витребувати квартиру площею 45,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ;

-у ОСОБА_10 квартиру площею 72,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ;

5)здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , включаючи рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, в порядку поділу спільного майна подружжя наступним чином:

-визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на наступне нерухоме майно загальною площею 150 кв.м., що є 1/2 часткою спільного сумісного майна подружжя:

- право особистої приватної власності на 1-кімнатну квартиру площею 32,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- право особистої приватної власності на 1-кімнатну квартиру площею 45,1 кв.м. по АДРЕСА_3 ;

- право особистої приватної власності на 2-кімнатну квартиру площею 72,0 кв.м. по АДРЕСА_4 ;

- визнати за ОСОБА_8 право особистої приватної власності на наступне нерухоме майно загальною площею 148,9 кв.м., що є 1/2 часткою спільного сумісного майна подружжя:

- право особистої приватної власності на 3-кімнатну квартиру площею 90,9 кв.м. по АДРЕСА_2 ;

- право особистої приватної власності на 1-кімнатну квартиру площею 58 кв.м. по АДРЕСА_5 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки від отриманого ОСОБА_2 доходу за 2017-2018 рік від здійснення підприємницької діяльності, що становить 50822,88 грн;

6) зобов`язати ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки від отриманого ОСОБА_2 доходу за 2017-2018 рік від здійснення підприємницької діяльності, що становить 50822,88 грн на банківський рахунок ОСОБА_8 ;

7) визнати за ОСОБА_8 право особистої приватної власності на 1/2 частину транспортного засобу марки Nissan Qashqai 2015 р.в., номер кузова НОМЕР_1 ;

8) зобов`язати суб`єкти державної реєстрації прав на нерухоме майно вчинити реєстраційні дії щодо реєстрації права власності ОСОБА_8 на нерухоме майно: право особистої приватної власності на 3-кімнатну квартиру площею 90,9 кв.м. по АДРЕСА_2 (Т.1 а.с.36-38).

1.2. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 11 серпня 2007 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають дітей: донька ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 червня 2019 року шлюб розірвано. Однією із підстав розірвання шлюбу стало те, що відповідач вчиняв домашнє насильство. На той момент до спільного сумісного майна входило п`ять квартир та транспортний засіб.

1.3. Як позивач подала позов про розірвання шлюбу, відповідач почав примушувати укласти шлюбний договір, зачиняючи позивача в квартирі, відбираючи ключі від квартири та мобільний телефон, не давав харчуватись та спати. Для позивача є очевидним, що умови, на яких відповідач змушував позивача укласти шлюбний договір були вкрай невигідними. Відповідач змусив позивача укласти шлюбний договір, однак приватний нотаріус ОСОБА_52 відмовилась посвідчувати шлюбний договір у зв`язку з тим, що бачила психологічний тиск. Однак, позивач знайшов лояльного нотаріуса, який 19 вересня 2018 року посвідчив шлюбний договір, не роз`яснивши наслідки такого укладання.

1.4. Через декілька днів позивач звернулась до адвоката за допомогою та почала відвідувати психолога. Таким чином, через довготривалу нестачу сну та харчування, через хворобу доньки та через власне виснаження позивач не розуміла значення своїх дій та наслідків укладення договору дарування та шлюбного договору. Крім того, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 червня 2019 року видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 на 6 місяців.

1.5. Позивач зазначає, що виключно завдяки професіональній допомозі своїх адвокатів та психотерапевта отримала тимчасовий захист від кривдника. Звертає позивач увагу, що жодна особа не буде укладати шлюбний договір за яким у позивача з дітьми залишається лише 20% спільного сумісного майна подружжя. Крім того, позивач вимушена тулитись із двома дітьми в однокімнатній квартирі, у той час як відповідачу залишилось чотири квартири.

1.6. Щодо недобросовісності набувачів квартири, 26 листопада 2018 року відповідач відчужив чотири квартири: дві продав своєму другу ОСОБА_10 та дві продав своїй матері ОСОБА_19 . На думку позивача, така активна діяльність по фіктивному продажу майна здійснювалась після складання на відповідача протоколу про адміністративне правопорушення за вчинення домашнього насильства. У подальшому протягом 2018-2019 років на відповідача відкривались кримінальні провадження по факту нанесення тілесних ушкоджень, тому ОСОБА_2 не відчував, що відібране ним майно в безпеці, вирішив знову відчужити дві квартири. Позивач вважає, що укладені відповідачем договори купівлі-продажу були фіктивними, оскільки направлені на неможливість позивачем ініціювати процес повернення її майна.

1.7. Щодо поділу доходів, отриманих відповідачем за 2017-2018 рік від здійснення підприємницької діяльності, позивач зазначає, що відповідач є ФОП, за результатами діяльності отримав 52972,17 грн доходу за 2017 рік та 48673,59 грн за 2018 рік, на загальну суму 101645,76 грн.

1.8. Щодо транспортного засобу, він придбаний сторонами в період шлюбу, а саме 18 лютого 2015 року. Таким чином, транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу (Т.1 а.с.10-229).

1.9. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року позов залишено без руху (Т.1 а.с.230-232).

1.10. 22.11.2019 до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову (Т.2 а.с.4-58).

1.11. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову (Т.2 а.с.59-61).

1.12. 03.12.2019 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків та позовна заява у новій редакції (Т.2 а.с.64-73, 74-115).

1.13. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року відкрито загальне позовне провадження (Т.2 а.с.116-118).

1.14. 21.12.2019 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_22, у яких зазначила, що до 18 вересня 2018 року приватний нотаріус ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не знала і ніколи не зустрічала, про сімейні проблеми їй невідомо. 18.09.2018 до нотаріуса зателефонував відповідач з питання укладення шлюбного договору та договору дарування квартири, при консультацій надала список документів. Після ознайомлення із документами, нотаріус призначила дату посвідчення договорів 19 вересня 2018 року. У назначений день позивач та відповідач з оригіналами документів з`явились на посвідчення договорів. Весь час, поки нотаріус перевіряла документи, позивач та відповідач ознайомлювались з договорами, а також вносили правки, проекти договорів роздруковані в двох примірниках. Після внесення правок, роздрукували договір дарування квартири та заяви до нього для підпису сторін, у кожної зі сторін перед підписанням нотаріус запитала, чи залишились питання щодо умов договору, чи перевірили сторони свої дані, чи розуміють наслідки підписання договору. ОСОБА_8 та ОСОБА_2 підтвердили, що розуміють наслідки підписання договору. На запитання ОСОБА_8 відповідала чітко без заминки згодою, під час проставлення підпису, нотаріус не помітила жодного сумніву у її діях. ОСОБА_8 не виглядала як людина, яка знаходилась під тиском, жодних ознак насильства чи примушування нотаріус не помітила, при нотаріусі сторони не розмовляли, чоловік не погрожував. Щодо того, що нотаріус не ознайомила ОСОБА_8 з положеннями законодавства, зазначені твердження не відповідають дійсності, оскільки позивач читала та нотаріус неодноразово питала, чи є питання по пунктам договорів, чи є помилки, чи все їй зрозуміло, на що позивач завжди чітко відповідала (Т.2 а.с.130-137).

1.15. 24.12.2019 до суду надійшли пояснення третьої особи приватного нотаріуса Карпенко О.М., у яких зазначила, що нею посвідчувались договори купівлі-продажу: квартири АДРЕСА_6 ; квартири АДРЕСА_7 , які укладені між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_10 , 15 листопада 2018 року посвідчено договори купівлі-продажу: квартири АДРЕСА_8 ; квартири АДРЕСА_9 , які укладені між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_12 . Нотаріусом установлено осіб, які звернулись на підставі наданих документів, перевірено їх дієздатність. В результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальних дій, у нотаріуса не виникло сумнівів у здатності цих осіб, їх волевиявлення, які усвідомлювали значення нотаріальних дій, їх наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса щодо вчинення нотаріальних дій. До укладення договорів купівлі-продажу квартир, продавцем сплачено податки, а також покупцями сплачено збір. Щодо розрахунків за продані об`єкти нерухомості, вони здійснені сторонами з їх слів до підписання договорів (Т.2 а.с.138-139).

1.16. 02.01.2020 до суду надійшов відзив ОСОБА_4 , у якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що 17 травня 2019 року між ОСОБА_10 та відповідачем укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Степаненком Д.В. Під час укладення договору сторони погодили всі істотні умови. Крім того, у момент укладення договору нотаріус виконав всі вимоги закону. Таким чином, у момент укладення договору купівлі-продажу квартири виконано всі вимоги законодавства і в подальшому сторони реалізували всі істотні умови щодо фактичної передачі майна набувачу та грошових розрахунків. Відповідач зареєструвала право приватної власності на квартиру, за квартиру сплачено грошові кошти у розмірі 528841,00 грн. Отже, міркування позивача про те, що умови договору є недобросовісними, не заслуговують на увагу через недоведеність. Більше того, відповідач є власником квартири, в квартирі постійно проживає її рідний син, відповідач несе витрати на ремонт та утримання квартири, здійснює контроль за збереженням майна. Позивач не наводить жодних доказів, які б підтверджували ймовірність фіктивності правочину. Не надані також позивачем докази того, що отримані гроші внаслідок продажу спірної квартир не витрачені на потреби сім`ї. Позивачем не надано доказів того, що нотаріуси порушили вимоги законодавства (Т.2 а.с.140-155).

1.17. 03.01.2020 до суду надійшов відзив ОСОБА_2 , у якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що наявні постанови суду, якими закрито провадження у справах про адміністративне правопорушення, що повністю спростовує твердження про вчинення насильства. За укладеним між сторонами шлюбним договором визначено правовий режим майна, яке набуте в період шлюбу. Умови шлюбного договору містять взаємні права та обов`язки, при його укладенні сторони попередньо ознайомлені з наслідками вчинюваної нотаріальної дії, розуміли значення та умови цього правочину, його правові наслідки, підтвердили дійсність наслідків при його укладенні та те, що він не носить характер уявного, удаваного тощо. Угода не суперечить закону, позивач особисто прийшла до нотаріуса та поставила свій підпис (Т.2 а.с.158-192).

1.18. Постановою Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року залишено без змін (Т.3 а.с.156-162).

1.19. 21.02.2020 до суду надійшли письмові пояснення представника Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), у яких зазначає, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюється шляхом прийняття відповідного рішення державним реєстратором на підставі заяви власника та поданих документів. Отже, судові органи не можуть втручатись у дискрецію суб`єкта владних повноважень щодо прийняття останнім рішення в межах компетенції (Т.3 а.с.174-178).

1.20. Постановою Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 задоволено частково. Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Заяву ОСОБА_8 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на квартиру площею 32,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 000). Накладено арешт на квартиру площею 90,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 000). Накладено арешт на квартиру площею 45,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер 000). Накладено арешт на квартиру площею 72 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер 91). В іншій частині вимог заяви ОСОБА_8 відмовлено (Т.3 а.с.187-191).

1.21. Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 26 травня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_10 , в інтересах якого діє адвокат Мітрюшин Дмитро Федорович, касаційну скаргу ОСОБА_11 , касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ярук Анна Ігорівна, та касаційну скаргу ОСОБА_12 , в інтересах якого діє адвокат Мітрюшин Дмитро Федорович, задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року скасовано в частині вирішення заяви ОСОБА_8 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 про визнання договору дарування та шлюбного договору недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя шляхом накладення арешту на квартири АДРЕСА_10 та АДРЕСА_8 , та ухвалено в цій частині нове рішення. Відмовлено ОСОБА_8 у задоволенні заяви про забезпечення її позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 про визнання договору дарування та шлюбного договору недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя в частині накладення арешту на квартири АДРЕСА_10 та АДРЕСА_8 . Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року в частині вирішення заяви ОСОБА_8 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 про визнання договору дарування та шлюбного договору недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_7 , та квартиру АДРЕСА_6 , залишено без змін (Т.5 а.с.153-160).

1.22. 04.03.2020 до суду надійшло клопотання представника позивача про заміну відповідача, а саме: замінити відповідача ОСОБА_12 на ОСОБА_9 , замінити відповідача ОСОБА_13 на ОСОБА_11 (Т.5 а.с.209-221).

1.23. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року розпочато підготовче судове засідання, здійснено заміну відповідачів (Т.5 а.с.222-223).

1.24. 17.01.2023 через систему «Електронний суд» та 18.01.2023 надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про закриття провадження у справі в частині, а саме:

- визнати договір дарування квартири від 19.09.2018 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_22, недійсним в цілому;

- визнати спільним сумісним майном ОСОБА_8 та ОСОБА_2 наступне майно (п.п. 3.1. п. 3 позовних вимог): квартира площею 32,9 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого иайна 000;

- витребувати з чужого незаконного володіння наступні нерухомі об`єкти спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_14 (п.п. 4.1 п. 4 позовних вимог): у ОСОБА_4 витребувати квартиру площею 32,9 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя наступним чином: (п.5.1.) визнати за ОСОБА_2 (п.п. 5.1.1. п. 5 позовних вимог): право особистої приватної власності на 1-кімнатну квартиру площею 32,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 (Т.6 а.с.10-44, 45-70).

1.25. 23.02.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів (Т.6 а.с.103-106).

1.26. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року долучено клопотання про витребування доказів, залучено третіх осіб до участі у справі (Т.6 а.с.107-108).

1.27. 10.03.2023 до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_11 , у якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що відповідач набув право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 2019 року. За умовами договору ОСОБА_13 передала у власність, а ОСОБА_11 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_8 , сторони домовились про всі істотні умови договору. Продаж квартири здійснено за 918750,00 грн, що є еквівалентним 37500 дол США. Виходячи з цього, доводи позивача про фіктивність правочинів не доведені, а відповідач є добросовісним набувачем. Зауважує, що твердження позивача про її необізнаність в наслідках укладення нею шлюбного договору, укладення його під впливом тяжкої для неї обставин і на вкрай невигідних умовах, є необґрунтованими (Т.6 а.с.132-166).

1.28. 13.03.2023 до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_4 про зупинення розгляду справи (Т.6 а.с.178-191).

1.29. 14.03.2023 до суду надійшов відзив ОСОБА_11 , у якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували про доведення правоохоронними органами, що насилля мало місце з боку відповідача ОСОБА_2 (Т.6 а.с.192-199).

1.30. 14.03.2023 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача ОСОБА_2 , у яких зазначає, що надані позивачем копії висновків експерта не містить обов`язкових реквізитів, відтак не є висновком експерта у розумінні положень ЦПК України. Відповідач не погоджується з підставами позовних вимог, оскільки стверджуванні позивачем обставини не мали місце в реальності та є недоведеними і не можуть бути підставою для розірвання договорів, оскільки такі події хронологічно слідують після укладення договорів, а тому не можуть бути причиною їх укладання. Крім того, позивач скористалась шлюбним договором та відчужила спірний автомобіль без згоди відповідача як свою особисту приватну власність (Т.6 а.с.200-206).

1.31. 14.03.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про долучення доказів (Т.6 а.с.207-220).

1.32. 14.03.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів (Т.6 а.с.221-223).

1.33. 10.04.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_9 про об`єднання проваджень (Т.7 а.с.4-8).

1.34. 26.04.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про зупинення розгляду справи (Т.7 а.с.11-28).

1.35. 26.04.2023 до суду надійшла позовна заява у новій редакції, у якій позивач просила:

1)визнати договір дарування квартири від 19 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_22, недійсним в цілому;

2)визнати шлюбний договір від 19 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_22, недійсним в цілому;

3)визнати спільним сумісним майном ОСОБА_8 та ОСОБА_2 наступне майно, включаючи рухоме майно і нерухоме майно та грошові кошти:

-квартира площею 32,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

-квартира площею 90,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

-квартира площею 45,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартира площею 72,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ;

-квартира площею 58 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 ;

-транспортний засіб Nissan Qashqai 2015 р.в., номер кузова НОМЕР_1 ;

-дохід від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 в розмірі 101645,76 грн;

4)витребувати з чужого незаконного володіння нерухомі об`єкти спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_14 :

-у ОСОБА_4 витребувати квартиру площею 32,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

-у ОСОБА_9 витребувати квартиру площею 90,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

-у ОСОБА_11 витребувати квартиру площею 45,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ;

-у ОСОБА_10 квартиру площею 72,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ;

5)здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , включаючи рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, в порядку поділу спільного майна подружжя наступним чином:

-визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на наступне нерухоме майно загальною площею 150 кв.м., що є 1/2 часткою спільного сумісного майна подружжя:

- право особистої приватної власності на 1-кімнатну квартиру площею 32,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- право особистої приватної власності на 1-кімнатну квартиру площею 45,1 кв.м. по АДРЕСА_3 ;

- право особистої приватної власності на 2-кімнатну квартиру площею 72,0 кв.м. по АДРЕСА_4 ;

- визнати за ОСОБА_8 право особистої приватної власності на наступне нерухоме майно загальною площею 148,9 кв.м., що є 1/2 часткою спільного сумісного майна подружжя:

- право особистої приватної власності на 3-кімнатну квартиру площею 90,9 кв.м. по АДРЕСА_2 ;

- право особистої приватної власності на 1-кімнатну квартиру площею 58 кв.м. по АДРЕСА_5 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки від отриманого ОСОБА_2 доходу за 2017-2018 рік від здійснення підприємницької діяльності, що становить 50822,88 грн;

6) зобов`язати ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки від отриманого ОСОБА_2 доходу за 2017-2018 рік від здійснення підприємницької діяльності, що становить 50822,88 грн на банківський рахунок ОСОБА_8 ;

7) визнати за ОСОБА_8 право особистої приватної власності на 1/2 частину транспортного засобу марки Nissan Qashqai 2015 р.в., номер кузова НОМЕР_1 ;

8) зобов`язати суб`єкти державної реєстрації прав на нерухоме майно вчинити реєстраційні дії щодо реєстрації права власності ОСОБА_8 на нерухоме майно: право особистої приватної власності на 3-кімнатну квартиру площею 90,9 кв.м. по АДРЕСА_2 (Т.7 а.с.29-68).

1.36. 26.04.2023 суддею Солом`янського районного суду міста Києва Кицюк (Жовноватюк) В.С. подано доповідну на ім`я т.в.о. керівника апарату (Т.7 а.с.84).

1.37. 26.04.2023 до суду надійшли письмові заперечення представника позивача проти клопотання про зупинення розгляду справи (Т.7 а.с.85-92).

1.38. 26.04.2023 до суду надійшли письмові заперечення представника позивача проти прийняття додаткових пояснень (Т.7 а.с.93-98).

1.39. 26.04.2023 до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_4 про зупинення розгляду справи (Т.7 а.с.99-122).

1.40. 11.05.2023 до суду надійшла заява представника позивача про компенсацію витрат на правову допомогу (Т.7 а.с.148-162).

1.41. 15.05.2023 надійшла відповідь т.в.о. керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва на доповідну (Т.7 а.с.163-164).

1.42. 12.05.2023 до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_9 , у якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що необхідним критерієм для визнання правочину недійсним є доведення причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Щодо вкрай невигідних умов, то така обставина є оціночною категорією. Проте, у позивача відсутнє право на витребування майна у добросовісного набувача. Також відповідач вважає, що у діях позивача при укладенні шлюбного договору була належним чином виражена воля на передачу частини майна відповідачу, що унеможливлює подальше витребування квартири від добросовісного набувача. Крім того, відповідач вважає, що позовні вимоги призводять до конкуренції позовів (Т.7 а.с.165-203).

1.43. 07.06.2023 до суду надійшли клопотання представника позивача про витребування доказів (Т.8 а.с.1-19, 20-38).

1.44. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року задоволено клопотання представника позивача та представника відповідача про витребування доказів. Витребувано у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 було відчужено транспортний засіб марки Nissan Qashqai, 2015р.в., номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , а також належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_8 здійснила відчуження автомобіля TOYOTA CAMRY 2,4, 2008р.в., номерний знак НОМЕР_2 (перереєстрація 10.01.2019). Витребувано у ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДПС у м. Києві інформацію/довідку про розмір доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від здійснення підприємницької діяльності за період з 11 серпня 2007 року по 26 липня 2019 року. Відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача ОСОБА_4 про закриття провадження у справі в частині та про зупинення провадження у справі (Т.8 а.с.44-46).

1.45. 28.06.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про виклик та допит позивача у якості свідка (Т.8 а.с.84-90).

1.46. 07.07.2023 до суду надійшли витребувані докази від ГУ ДПС у м. Києві (Т.8 а.с.91-94).

1.47. 10.07.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про виклик та допит позивача ОСОБА_8 та відповідача ОСОБА_2 у якості свідків (Т.8 а.с.95-101).

1.48. 05.07.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання права власності на квартиру (Т.8 а.с.118-132).

1.49. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання про визнання явки позивача обов`язковою, задоволено клопотання про виклик та допит свідків позивача ОСОБА_8 та відповідача ОСОБА_2 , задоволено клопотання про виклик та допит нотаріуса ОСОБА_22 (Т.8 а.с.133-135).

1.50. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви представника відповідача ОСОБА_9 - адвоката Рекрута Данила Володимировича до ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Карпенко Оксана Михайлівна, приватний нотаріус Падалка Роман Олегович, приватний нотаріус Степаненко Дмитро Васильович, приватний нотаріус ОСОБА_22, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання права власності на квартиру в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Карпенко Оксана Михайлівна, приватний нотаріус Падалка Роман Олегович, приватний нотаріус Степаненко Дмитро Васильович, приватний нотаріус ОСОБА_22, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , про визнання договору дарування та шлюбного договору недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, витребування майна із чужого незаконного володіння та поділ майна подружжя. Повернуто зустрічну позовну заяву заявнику (Т.8 а.с.138-140).

1.51. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року задоволено клопотання, повторно витребувано у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 було відчужено транспортний засіб марки Nissan Qashqai, 2015р.в., номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , а також належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_8 здійснила відчуження автомобіля TOYOTA CAMRY 2,4, 2008р.в., номерний знак НОМЕР_2 (перереєстрація 10.01.2019) (Т.8 а.с.141, 152).

1.52. 26.07.2023 та 28.08.2023 до суду надійшли витребувані докази від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (Т.8 а.с.159-160).

1.53. 11.09.2023 до суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог, а саме просить:

1)визнати договір дарування квартири від 19 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_22, недійсним в цілому;

2)визнати шлюбний договір від 19 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_22, недійсним в цілому;

3)визнати спільним сумісним майном ОСОБА_8 та ОСОБА_2 наступне майно, включаючи рухоме майно і нерухоме майно та грошові кошти:

-квартира площею 32,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

-квартира площею 90,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

-квартира площею 45,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартира площею 72,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ;

-квартира площею 58 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 ;

-транспортний засіб Nissan Qashqai 2015 р.в., номер кузова НОМЕР_1 ;

-дохід від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 в розмірі 2091275,80 грн;

4)витребувати з чужого незаконного володіння нерухомі об`єкти спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_14 :

-у ОСОБА_4 витребувати квартиру площею 32,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

-у ОСОБА_9 витребувати квартиру площею 90,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

-у ОСОБА_11 витребувати квартиру площею 45,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ;

-у ОСОБА_10 квартиру площею 72,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ;

5)здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , включаючи рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, в порядку поділу спільного майна подружжя наступним чином:

-визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на наступне нерухоме майно загальною площею 150 кв.м., що є 1/2 часткою спільного сумісного майна подружжя:

- право особистої приватної власності на 1-кімнатну квартиру площею 32,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- право особистої приватної власності на 1-кімнатну квартиру площею 45,1 кв.м. по АДРЕСА_3 ;

- право особистої приватної власності на 2-кімнатну квартиру площею 72,0 кв.м. по АДРЕСА_4 ;

- визнати за ОСОБА_8 право особистої приватної власності на наступне нерухоме майно загальною площею 148,9 кв.м., що є 1/2 часткою спільного сумісного майна подружжя:

- право особистої приватної власності на 3-кімнатну квартиру площею 90,9 кв.м. по АДРЕСА_2 ;

- право особистої приватної власності на 1-кімнатну квартиру площею 58 кв.м. по АДРЕСА_5 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки від отриманого ОСОБА_2 доходу за 2017-2018 рік від здійснення підприємницької діяльності, що становить 1045637,90 грн;

6) зобов`язати ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки від отриманого ОСОБА_2 доходу за 2017-2018 рік від здійснення підприємницької діяльності, що становить 1045637,90 грн на банківський рахунок ОСОБА_8 ;

7) визнати за ОСОБА_8 право особистої приватної власності на 1/2 частину транспортного засобу марки Nissan Qashqai 2015 р.в., номер кузова НОМЕР_1 ;

- визнати за ОСОБА_8 право на компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки Nissan Qashqai 2015 р.в., номер кузова НОМЕР_1 у розмірі 200000,00 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки Nissan Qashqai 2015 р.в., номер кузова НОМЕР_1 у розмірі 200000,00 грн;

8) зобов`язати ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки Nissan Qashqai 2015 р.в., номер кузова НОМЕР_1 у розмірі 200000,00 грн на банківський рахунок ОСОБА_8 .

9) зобов`язати суб`єкти державної реєстрації прав на нерухоме майно вчинити реєстраційні дії щодо реєстрації права власності ОСОБА_8 на нерухоме майно: право особистої приватної власності на 3-кімнатну квартиру площею 90,9 кв.м. по АДРЕСА_2 (Т.8 а.с.165-192).

1.54. 18.09.2023 до суду надійшли пояснення представника Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на заяву про збільшення позовних вимог, у якій просило відмовити у задоволенні позову у частині зобов`язання Департаменту, задоволення решти позовних вимог на розсуд суду. В обґрунтування зазначає, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюється шляхом прийняття відповідного рішення державним реєстратором на підставі заяви власника та поданих документів (Т.8 а.с.205-208).

1.55. 18.09.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про призначення почеркознавчої експертизи (Т.8 а.с.209-215).

1.56. 19.09.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про долучення доказів (Т.8 а.с.216-228).

1.57. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року задоволено клопотання про долучення доказів, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (Т.8 а.с.229-231).

1.58. 19.09.2023 до суду надійшли заперечення представника відповідача ОСОБА_2 проти заяви про збільшення позовних вимог (Т.8 а.с.234-242).

1.59. 19.10.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про долучення доказів (Т.9 а.с.13-20).

1.60. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2023 року задоволено клопотання про долучення доказів. У судовому засіданні допитано як свідка позивача ОСОБА_8 (Т.9 а.с.22-24).

1.61. У судовому засіданні 22 листопада 2023 року приведено до присяги та допитано як свідка відповідача ОСОБА_2 (Т.9 а.с.46-48).

1.62. 22.11.2023 через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення відповідача ОСОБА_4 (Т.9 а.с.60-84).

1.63. 03.01.2024 через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення відповідача ОСОБА_4 (Т.9 а.с.114-145).

1.64. 17.01.2024 через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення відповідача ОСОБА_4 (Т.9 а.с.147-176).

1.65. У судовому засіданні 19 січня 2024 року продовжено допит як свідка відповідача ОСОБА_2 (Т.9 а.с.177-178).

1.66. 01.02.2024 через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення відповідача ОСОБА_4 (Т.9 а.с.194-226).

1.67. У судовому засіданні 16 лютого 2024 року приведено до присяги та допитано як свідка третю особу - нотаріуса ОСОБА_22 (Т.10 а.с.2).

1.68. 16.02.2024 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача ОСОБА_2 (Т.10 а.с.3-6).

1.69. 20.11.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про долучення доказів (Т.10 а.с.86-108).

1.70. 15.02.2024 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача ОСОБА_2 (Т.10 а.с.109-137).

1.71. 23.01.2024 до суду надійшла заява представника позивача про компенсацію витрат на правову допомогу (Т.10 а.с.138-144).

1.72. 18.04.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів (Т.10 а.с.145-215).

1.73. 05.03.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача про виклик та допит свідка приватного нотаріуса ОСОБА_52 (Т.10 а.с.216-219).

1.74. 21.03.2024 до суду надійшла заява представника позивача про відмову від частини позовних вимог, а саме від: зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчинити реєстраційні дії щодо реєстрації права власності ОСОБА_8 на нерухоме майно: право особистої приватної власності на 3-кімнатну квартиру площею 90,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Також просила у цій частині закрити провадження (Т.10 а.с.220-229).

1.75. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про долучення доказів, задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про долучення письмових пояснень, задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит свідка, задоволено клопотання представника позивача про долучення заяви про компенсацію витрат на правову допомогу, частково задоволено клопотання представника позивача про долучення доказів (Т.10 а.с.230-233).

1.76. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року прийнято відмову позивача від частини позовних вимог. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Карпенко Оксана Михайлівна, приватний нотаріус Падалка Роман Олегович, приватний нотаріус Степаненко Дмитро Васильович, приватний нотаріус ОСОБА_22, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , про визнання договору дарування та шлюбного договору недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, витребування майна із чужого незаконного володіння та поділ майна подружжя у частині вимог щодо: зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчинити реєстраційні дії щодо реєстрації права власності ОСОБА_8 на нерухоме майно: право особистої приватної власності на 3-кімнатну квартиру площею 90,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 (Т.10 а.с.234, 235-236).

1.77. У судовому засіданні 12 червня 2024 року приведено до присяги та допитано свідка ОСОБА_52 (Т.11 а.с.18-21).

1.78. У судовому засіданні 10 лютого 2025 року залишено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про призначення експертизи без розгляду у зв`язку із відмовою представника відповідача від поданого клопотання, оскільки позивачем не заперечуються зазначені обставини (Т.11 а.с.203-204).

1.79. 18.07.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про долучення доказів (Т.11 а.с.221-230).

1.80. 17.03.2025 до суду надійшла заява представника позивача про зміну предмету позову (Т.12 а.с.1-98).

1.81. 17.03.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів (Т.12 а.с.99-128).

1.82. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про долучення доказів, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про повернення до стадії підготовчого судового засідання, відмовлено у вирішенні заяви представника позивача про зміну предмету позову, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів (Т.12 а.с.129-133).

1.83. Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 квітня 2025 року апеляційну скаргу на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року повернуто особі, яка її подала (Т.12 а.с.223-224).

2. Позиція учасників справи.

2.1. Позиція позивача ОСОБА_8 .

2.1.1. У судовому засіданні під час допиту позивача ОСОБА_8 у якості свідка, позивач повідомила, що 2017 рік став тяжким для її родини, оскільки колишній чоловік був завжди агресивним, а саме в 2018 році агресивність стала нормою, на початку 2018 року відповідач дуже сильно побив позивача і це стало шоком, оскільки це страшно, коли б`ють, а з іншої сторони - усвідомлення приниження та погроз, зазначене насильство стало реальністю позивача.

2.1.2. У січні 2018 року позивач залишилась без ключів від квартири, не могла вийти з квартири, відчинити двері, піти до школи та садочка забрати дітей й залишилась без телефону. Позивачу тяжко прийняти цей факт у житті, оскільки вона завжди була ідеальною дівчинкою, у якої прекрасні оцінки, червоний диплом, чудові взаємозв`язки, надалі позивач не знала, що робити, вона залишилась без грошей, навіть не було банківської картки, було тільки те, що давав колишній чоловік.

2.1.3. У позивача були тільки моменти, коли вона постійно боялась і чекала, коли відповідач прийде додому, ОСОБА_2 по приходу додому постійно бив позивача, ОСОБА_8 постійно була в синцях, вона не могла вийти на вулицю не тільки через відсутність ключів, але і через складне прийняття реальності. Кожного дня діти просили, щоб тато не бив маму.

2.1.4. Позивач подала на розлучення і намагалась щось змінити, однак нічого не змінювалось, все ставало гірше, відповідач не давав позивачу спати, внаслідок чого позивач спала зі своїм сином. Також були безкінечні погрози з боку ОСОБА_2 , він небезпечна та жорстока людина, це відчуває саме позивач, і тільки зараз ОСОБА_8 може дихати.

2.1.5. Після подання позову про розірвання шлюбу, у травні 2018 року позивач пішла забирати сина в дитячий садок та побачила там відповідача, його не зупиняли навіть діти, він був злий та погрожував позивачу. Відповідач виглядає страшно та каже страшні речі, позивач постійно думала, що зможе змінити це.

2.1.6. Найголовніший момент для ОСОБА_8 був, коли діти снідали, а відповідач прийшов на кухню та вилив чай на позивача. Позивач постійно переживала за дітей - і це був день, коли позивач зрозуміла, що потрібно подавати на розлучення, дані події мали місце у червні 2018 року.

2.1.7. Позивач побігла у першу адвокатську контору, щоб подати на розлучення, позивач досі не може прийняти цю жорстокість відповідача, позивач спала годину/ дві на добу, була ізольована, сиділа вдома, чула погрози, що вона ніколи не побачить дітей, тому позивач була готова підписати документи, оскільки не мала грошей, однак мала дітей, яких потрібно забезпечувати. Відповідач постійно використовував дітей, оскільки діти просили маму «просто зробити це».

2.1.8. Відповідач у вересні 2018 року відвів позивача до нотаріуса, до цього постійно говорив, що позивач повинна підписати ці документи та бив її. Коли нотаріус запитала, чи може ОСОБА_8 підписати документи, позивач промовчала, а потім сказала «ні».

2.1.9. Потім сторони поїхали до іншого нотаріуса, у цей період позивач була виснажена, оскільки відповідач не давав їй спати, і коли вони поїхали до другого нотаріуса, позивач на питання «чи готові ви підписати?» не була згодна і сказала «ні». Але донька сторін захворіла, попередня робота позивача була пов`язана із дитячими смертями, ОСОБА_2 сказав, що коли позивач підпише документи - тоді отримає ліки для доньки, не буде її чіпати, не буде турбувати, приїжджати. Позивач добре пам`ятає той день, коли підписали договір, однак погано пам`ятає нотаріуса та документи, вона не читала документи, погано пам`ятає приміщення, де підписувала документи, хоча гарно пам`ятає відповідача.

2.1.10. Позивач знала, що нічого не зміниться, однак хотіла, щоб дитина була здорова, у позивача не було іншого виходу. На запитання чим хворіла дитина, позивач відповіла, що дитина була простуджена, їй потрібен був антибіотик, з дитинства донька хворіла, а це вже був другий чи третій день хвороби, і позивач бачила, що доньці обов`язково потрібно дати антибіотики. Позивач просто хотіла повірити, що все може закінчитися, що жах закінчиться, відповідач забере гроші і це є ціна здоров`я дитини ОСОБА_25.

2.1.11. До сих пір донька не хоче спілкуватись із татом, навіть коли про це просить мама. Позивач буде до кінця життя «вигрібати» те, що сталося при цьому розлученні, вона підписала документ і після цього ввечері ОСОБА_2 приїхав до позивача і поклав 400 грн, і це було «свідоцтвом» того, що позивач «це зробила», однак після цього відповідач сказав, що забере у неї дітей.

2.1.12. Наразі позивач хоче забрати гроші, оскільки це її гроші та гроші дітей, ситуація є несправедливою. Зазначає, що її чоловік це справжнє зло через постійне насильство. Тому ця історія - історія про гроші, про гроші позивача, історія про те, що так неможна.

2.1.13. На питання представника позивача ОСОБА_1 , у 2018 році коли та за яких обставин позивач звернулась до поліції й чому не зверталась раніше, позивач відповіла, що у 2018 році до розлучення у позивача не було телефону, щоб звернутись до поліції, перший раз звернулась до поліції, коли потрапила на консультацію до ОСОБА_1 , поїхала до відділу та написала заяву, це було 26 чи 28 вересня 2018 року. Раніше не зверталась до поліції тому, що у неї не було телефону та вільного виходу на вулицю.

2.1.14. На питання представника позивача ОСОБА_1 , під час підписання угоди 19 вересня 2018 року нотаріус пояснювала позивачу її права, роз`яснювала, що підписувала й наслідки підписання, позивач зазначає, що була у нотаріуса на підписі, їй не задали жодного питання, просто дали документи, на яких спочатку позивач нічого не робила, але відповідач почав давити на неї поглядом, після чого «як в тумані» позивач поставила свій підпис та поїхала додому. В руки документи не давали на підпис, документи поклали перед позивачем, як саме дали документи не пам`ятає.

2.1.15. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи позивач та відповідач після нотаріуса вийшли разом чи окремо і чи були на руках у позивача її екземпляри договорів, позивач відповіла, що нічого у неї на руках не було, після просто побігла додому і хотіла, щоб відповідача не було поруч.

2.1.16. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи 19 вересня 2018 року не були у позивача гроші, позивач відповіла, що у неї не було грошей і завжди із собою було не більше 15 грн, навіть не могла мінімально купити продукти.

2.1.17. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чого конкретно хотіла досягти позивач 19 вересня 2018 року, коли укладала договір дарування та шлюбний договір, позивач відповіла, що не хотіла укладати договори, єдине, що хотіла, щоб цей жах закінчився, щоб дочка була здоровою.

2.1.18. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи поспала позивач в ту ніч, коли підписала договори з 19 на 20 вересня 2018 року, позивач відповіла ні.

2.1.19. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чому позивач після укладання договорів вирішила звернутись на консультацію, чому раніше такої думки не виникало, позивач відповіла через те, що відповідач сказав, що забере дітей.

2.1.20. На питання представника позивача ОСОБА_1 , що отримала позивач у результаті укладання договорів, позивач відповіла, що отримала маленьку квартиру.

2.1.21. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи добровільно позивач підписувала документи у нотаріуса 19 вересня 2018 року, позивач відповіла, що не хотіла нічого підписувати.

2.1.22. На питання представника позивача ОСОБА_1 , хто запропонував укласти договори, позивач відповіла, що запропонував колишній чоловік ОСОБА_2 .

2.1.23. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи може позивач зазначити причини погіршення стосунків із ОСОБА_2 , позивач відповіла, що 2018 рік став початком страху перед відповідачем, сварки стали постійними, саме у 2018 році позивач не знала, що її очікує, вона весь час підлаштовувалась.

2.1.24. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи правильно представник зрозумів, що відносини погіршились самі по собі і ніяких причин на це не було, позивач відповіла, що погіршились тоді, коли стало більше агресії.

2.1.25. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи добровільно позивач зверталась до психолога ОСОБА_23 і чи довіряє позивач психологу, позивач відповіла, що довіряє і вдячна психологу.

2.1.26. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , як може позивач пояснити те, позивач вказала психологу, що причиною конфлікту з ОСОБА_2 стала переписка ОСОБА_8 з іншим чоловіком, позивач відповіла, що переписка може бути в телефоні будь-якої людини, однак така переписка стала «дозволом» для знущання з позивача та дітей. Сімнадцять років відповідачу було зручно, а позивачу погано, оскільки не було її думки.

2.1.27. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи підтверджує позивач відносини з іншим чоловіком Ізмаїлом, позивач відповіла, що це ймовірно та людина з якою була переписка.

2.1.28. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи писала позивач листа чоловіку Ізмаїлу, позивач відповіла, що можливо спілкувалась у Фейсбуці.

2.1.29. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи були у позивача конфлікти з відповідачем з приводу зазначеного листа та переписки у 2018 році, позивач відповіла так.

2.1.30. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , в який саме період часу були конфлікти, позивач відповіла, що конфлікт почався з січня 2018 року і триває до сих пір.

2.1.31. На уточнююче питання головуючого судді, позивач відповіла, що відповідач у січні 2018 року побачив переписку і з цього почались конфлікти, зі сторони ОСОБА_2 почались претензії до позивача.

2.1.32. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , у квітні 2018 року позивач зверталась за консультацією до судово-медичного спеціаліста, що було причиною такого звернення і конфлікту, позивач відповіла, що зверталась, коли відповідач кинув в неї телефон. Саме причину не пам`ятає, оскільки побиттів було багато.

2.1.33. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи були у квітні 2018 року майнові спори між позивачем та ОСОБА_2 , позивач відповіла, що ці питання почали підніматися з січня 2018 року, відповідач почав казати, що все майно належить тільки йому.

2.1.34. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , які були причини конфлікту сторін у травні та червні 2018 року, позивач відповіла, що причиною було те, що вона прийшла забрати сина в садок, а відповідач знову сильно її побив.

2.1.35. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи працювала позивач до вересня 2018 року і чи був у неї власний дохід, позивач відповіла, що працювала тільки перед народженням дітей, після народження доньки у 2009 році вже не змогла працювати і саме відповідач не дозволяв їй вийти на роботу.

2.1.36. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , як позивач може пояснити те, що за її словами протягом всього 2018 року ОСОБА_2 примушував відмовитись від майна, а 30 липня 2018 року ОСОБА_2 придбаває дві квартири, на які позивач надає згоду на придбання, позивач відповідає, що це був дуже тяжкий період.

2.1.37. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи зверталась позивач до лікарні, чи викликала швидку у зв`язку із хворобою дитини у вересні 2018 року, позивач відповіла, що ОСОБА_2 забрав у неї телефон, відтак у неї не було ні з ким зв`язку довгий час. Позивач не зверталась, швидку не викликала.

2.1.38. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , як позивач може пояснити те, що за її словами вона залишилась без коштів, однак зазначає, що у жовтні 2018 року ОСОБА_2 забрав у ОСОБА_8 автомобіль, грошові кошти - долари США, золоті коштовності, позивач відповіла, що про долари США не знає, пам`ятає як відповідач забрав у неї золото, паспорт і можливо був виклик поліції.

2.1.39. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи підтверджує позивач те, що в результаті шлюбного договору у вересні 2018 року позивачу залишився автомобіль Toyota Camry, позивач відповіла, що автомобіль залишився у неї тільки через те, що автомобіль був записаний на її ім`я, однак ключів від машини у неї не було.

2.1.40. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи придбано автомобіль Toyota Camry у період шлюбу, позивач відповіла так.

2.1.41. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи продала позивач у січні 2019 року автомобіль Toyota Camry, позивач відповіла так.

2.1.42. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи брала згоду позивач на реалізацію автомобіля, позивач відповіла ні.

2.1.43. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , коли позивач прийняла рішення про розлучення із ОСОБА_2 , позивач відповіла, що 29 червня 2018 року або раніше, оскільки відповідач змусив позивача їхати з ним до Ізраїлю.

2.1.44. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи вживав ОСОБА_2 якісь заходи для збереження сім`ї і чи подорожували вони разом, позивач відповіла, що відповідач робив страшні речі і змусив поїхати її з ним та дітьми в Іспанію у середині червня 2018 року по роботі і відпочинку. В Ізраїль поїхали на початку липня 2018 року, щоб побачити рідних ОСОБА_2 .

2.1.45. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , коли позивач звернулась за допомогою до адвокатів задля розлучення, позивач відповіла, що в кінці червня 2018 року, про розлучення ОСОБА_2 стало відомо у серпні, коли позивач сказала йому про це.

2.1.46. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи може підтвердити якимись обставинами, окрім слів, що відповідач застосовував до позивача насильство до вересня 2018 року, позивач відповіла, що не розуміє, як це можна підтвердити. Раніше не зверталась по допомогу, тому що була одна та ізольована і тільки після звернення до адвокатів зрозуміла, як можна себе захистити.

2.1.47. На питання представника відповідача ОСОБА_5 , хто щодня заводив доньку у школу, а сина у садок і забирав звідти, позивач відповіла, що вона водила дітей.

2.1.48. На питання представника відповідача ОСОБА_5 , яким чином позивача обмежували в квартирі, якщо вона водила дітей у садок і школу, позивач відповіла, що відповідач відкривав двері своїм ключем та давав 15 хвилин, щоб забрати дітей, ОСОБА_2 разом із позивачем до школи і садочка не ходив.

2.1.49. На питання представника відповідача ОСОБА_5 , що у позивача було спілкування у мережі Фейсбук і доступ до соціальних мереж, на що позивач відповіла, що це було до січня 2018 року, після січня 2018 року не було вже телефону і зв`язку у позивача, однак дома був iPad, який позивач використовувала під контролем відповідача, а також використовувала телефон дочки, поки відповідач не бачив, у дитини також був комп`ютер з Інтернетом.

2.1.50. На питання представника відповідача ОСОБА_5 , звідки позивач взяла, що донька у вересні 2018 року захворіла, чи є у позивача медична освіта, на що позивач відповіла, що медичної освіти немає, однак вона мама двох дітей. На уточнююче питання, яке було захворювання у дитини, позивач відповіла, що на її думку у дитини був бронхіт, симптоми: кашель та температура 38 градусів, температура була два дні, після температури кашель почав спускатись вниз. На уточнююче питання, чому позивач почала давати антибіотик без призначення лікаря, позивач відповіла, що це єдине, що вона могла зробити на той момент, не звернулась до лікаря тому, що не було можливостей і не було грошей. На уточнююче питання, що медичне обслуговування в державі безкоштовне, позивач відповіла, що у неї не було безкоштовного лікаря, діти спостерігались у «Добробуті».

2.1.51. На уточнююче питання головуючого судді, який ступень захворюваності дитини був, внаслідок чого позивач підписала договори, позивач відповіла, що дала дитині антибіотик після того, як підписала документи.

2.1.52. На уточнююче питання головуючого судді, чи бачив відповідач захворювання дитини і чи ставила позивач умову відвезти дитину до лікаря, позивач відповіла, що такого не пам`ятає, оскільки у неї був тяжкий стан.

2.1.53. На питання представника відповідача ОСОБА_5 , чи був оплачений страховий поліс у «Добробуті», позивач відповіла, що ймовірно він на момент вересня 2018 року не діяв.

2.1.54. На питання представника відповідача ОСОБА_5 , чому позивач не звернулась по допомогу, коли відповідач ОСОБА_2 вигнав її на вулицю, позивач відповіла, що зверталась до людей, але поліцію не викликали, бо складно знайти таку підтримку на вулиці.

2.1.55. На питання представника відповідача ОСОБА_6 , яким способом позивач дісталась до нотаріуса 19 вересня 2018 року для підписання угод, позивач відповіла, їй здається, що їхала сама, але не пам`ятає.

2.1.56. На питання представника відповідача ОСОБА_6 , яким чином у адвокатів позивача з`явились копії оспорюваних договорів, оскільки перед цим позивач зазначала, що копії договорів їй не надавались, на що позивач відповіла, що були тільки фотографії договорів і адвокати підказали, що робити.

2.2. Позиція представника позивача ОСОБА_8 - адвоката Власюк К.П.

2.2.1. Представник ОСОБА_1 просила позов задовольнити з тих підставі, що договори укладались одночасно в один день 19 вересня 2018 року, договори укладались без прямого волевиявлення позивача, позивач не бажала тих наслідків, які настали після укладення договорів.

2.2.2. Наслідком насильства з боку відповідача стало відкриття не однієї кримінальної справи, протоколів про вчинення домашнього насильства та обмежувального припису. Факти насилля не тільки слова, поліція реагувала не на всі заяви, а на що реагувала - є в додатках до позовної заяви. В одній із «потасовок» постраждала і представник позивача, оскільки рятувала свого довірителя з квартири, в той час ОСОБА_2 не дозволяв, щоб ліфт поїхав вниз.

2.2.3. Звертає увагу суду, що протягом п`яти років відповідач мав адвокатів та вони намагались оскаржити протоколи та припис.

2.2.4. Зазначає, що хоча позов про розлучення формально подано у серпні 2018 року, їх розлучили лише у червні 2019 року. На момент розірвання шлюбу у подружжя було шість квартир, з яких: 1 квартиру договором подарували; 1 квартира, де проживали сторони, однак з листопада 2018 року позивач не користуватись квартирою, оскільки пішла з тієї квартири; 1 маленька квартира, у якій проживала позивач після того, як пішла від чоловіка.

2.2.5. В день укладання шлюбного договору та договору дарування, напередодні позивача тричі возили до першого нотаріуса, який сказав, щоб позивача більше не привозили, та один раз до другого нотаріуса, який не роз`яснював права ОСОБА_8 .

2.2.6. Представник позивача просить суд врахувати той факт, що на момент укладання договорів дитина сторін була хвора, що також є тяжкою обставиною для укладання договорів. Після підписання договорів позивачу стали погрожувати відібранням дітей.

2.2.7. Позивач перебувала і в психологічному тиску, і в фізичному тиску, і в моральному, і на дату укладання угоди це був не перший нотаріус, до якого возили позивача. Крім того, через хворобу дитини позивач мала тяжку обставину, через яку і не було коштів у позивача, тобто метою укладання оспорюваних договорів є отримання коштів на придбання медикаментів дитині. На момент укладання договорів позивач не бажала настання наслідків, тобто не бажала ділити подружнє майно і дарувати нерухомість, вона лише хотіла, щоб її залишили в спокої та полікувати дитину.

2.2.8. Після розірвання шлюбу у позивача залишилось «півтори» квартири: одна маленька, де проживала після розлучення та половина квартири, яка придбана у шлюбі з відповідачем, натомість відповідач отримав чотири з половиною квартири, що у відсотковому еквіваленті відповідач отримав 83% загальної нерухомості, а позивач - 17%.

2.2.9. Укладені договори погіршили матеріальне становище позивача, а відповідач є небідною людиною. Укладені договори порушують моральні засади суспільства та презумпцію спільного сумісного майна.

2.2.10. Представник позивача зазначає, що треті особи по справі є добросовісними набувачами і ніхто не розумів, що так будуть складатись обставини. Коли відповідач зрозумів, що є позовна заява, квартири почали швидко відчужуватись, тобто відповідач думав виключно про свої економічні інтереси.

2.3. Позиція відповідача ОСОБА_2 .

2.3.1. У судовому засіданні під час допиту відповідача ОСОБА_2 у якості свідка, відповідач повідомив, що сторони познайомились 25 серпня 2001 року, ОСОБА_8 була студенткою та переїхала до квартири ОСОБА_2 жити разом, відповідач працював та забезпечував родину, у тому числі оплачував позивачу навчання.

2.3.2. У 2003 році після закінчення навчання відповідач поїхав в Палестину до батьків, однак гроші позивачу все одно надсилав. Після повернення до України почав шукати іншу роботу аніж адміністратором в більярдному клубі, батьки відповідача допомогли оплатити оренду дискотеки (клубу), відтак до 2010 року відповідач адміністрував у даному клубі.

2.3.3. Наприкінці 2006 року відповідач ще до укладення шлюбу з позивачем вирішив придбати квартиру (у якій він зараз прописаний), після купівлі даної квартири відповідач право власності оформив на двох: половину на себе, половину на ОСОБА_8 , хотів позивачу зробити цим приємно.

2.3.4. Пізніше відповідач зробив пропозицію позивачу на Новий Рік, а весілля відбулося у 2007 році. ОСОБА_8 не працювала після народження доньки у 2009 році, всього до 2009 року позивач працювала всього півтора роки у офісі на фірмі «Інтертоп».

2.3.5. Після народження доньки у 2009 році приїхала мама відповідача, перебувала зі сторонами до жовтня, допомагала з дитиною, а потім поїхала до себе, паралельно з цим ОСОБА_2 працював у нічні зміни та повністю забезпечував родину. На початку 2012 року відповідач орендував кафе. Крім того, у 2008, 2009, 2010, 2012 роках ОСОБА_8 та ОСОБА_2 їздили на батьківщину відповідача у Палестину погостювати. У 2013 році родиною їздили закордон відпочивати: то в Анталію , то в Рим. Зазначає, що у позивача кожну п`ятницю був «дівич-вечір» в кафе у відповідача, щоб відпочити з подругами, крім того у родини були дві няні, кухарі та прибиральниця.

2.3.6. 12.01.2018 ОСОБА_8 пішла раніше додому, тоді як ОСОБА_2 закривав кафе об 23 годині, після закриття кафе відповідач приїхав додому та побачив переписку позивача на iPad, у цей час позивач була на підпитку. Відповідач забрав iPad та пішов в іншу кімнату, позивач пішла за відповідачем, тому що не хотіла, щоб ОСОБА_2 побачив переписку, позивач порвала одяг відповідача, розбудила дітей, не давала їм спати, кричала, однак відповідач намагався її заспокоїти. Зі змісту листування відповідач зрозумів, що подружки ОСОБА_8 в курсі ситуації.

2.3.7. На наступний ранок ОСОБА_2 відводив доньку на курси і повернувся додому, у цей день подружка ОСОБА_8 прийшла до ОСОБА_2 у кафе і розповіла про чоловіка з яким було листування: це робітник готелю в Туреччині, у якому позивач з подружкою відпочивали у 2017 році, листування відбувалось між ними пів року. Позивач не хотіла відповідачу розповідати, що було в Туреччині та видалила переписку.

2.3.8. Відповідач не хотів руйнувати родину, не хотів, щоб діти страждали, тому й «закрив» тему із листуванням. Через час відповідач побачив, що позивач веде себе по іншому, також відповідач від інших людей дізнався, що ОСОБА_8 просила нікого не розповідати про події в Туреччині, щоб всі видаляли переписки та особистий лист позивача, однак відповідач в березні 2018 році побачив лист ОСОБА_8 до аніматора в готелі Туреччини, згодом позивач зізналась у тому, що відбулось.

2.3.9. У березні 2018 року після побаченого листа, позивач взяла гроші та пішла у квартиру в сусідньому будинку, яку їй купив відповідач та оформив на неї, тому що не хотіла бачити відповідача, оскільки ОСОБА_2 дізнався про листування. Коли позивач пішла у сусідню квартиру, відповідач все одно направляв кухарів до ОСОБА_8 , щоб вони там готували їй та дітям. Через час ОСОБА_8 зізналась психологу, що у неї вже був інший чоловік.

2.3.10. У травні 2018 року відповідач думав, що позивач заспокоїлась, підходив до неї, казав, що пробачив її, просив повернути родину заради майбутнього дітей, запропонував ОСОБА_8 повернутись до нього та разом поїхати відпочивати закордон, на що позивач погодилась та повернулась. Сторони на початку червня 2018 року поїхали в Іспанію, зазначає, що гарно відпочивали родиною. Після приїзду з Іспанії, ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_8 поїхати в Ізраїль відпочити, в липні 2018 року родина поїхала відпочивати в Ізраїль, а потім на декілька днів поїхали в Палестину на весілля до родичів відповідача.

2.3.11. Раніше була пропозиція, щоб мама відповідача купила квартиру в Україні та здавала її в оренду, позивач підтримувала цю пропозицію. У липні 2018 року позивач купив для мами квартиру у АДРЕСА_11 , оформив квартиру на себе, однак гроші на придбання квартири брав відповідач у своєї діаспори саме задля купівлі квартири матері, дружина під час оформлення правочину була присутня.

2.3.12. Мама відповідача пізніше приїхала в Україну, щоб переоформити квартиру на себе, однак після оформлення квартири ОСОБА_8 змінила свою думку. Виявилось, що ОСОБА_8 почала слідкувати через «iCloud» за ОСОБА_2 . Внаслідок всього ОСОБА_2 сказав ОСОБА_8 , що хоче укласти шлюбний договір, на що позивач погодилась.

2.3.13. У вересні 2018 року ОСОБА_8 сама приїхала до нотаріуса для укладення шлюбного договору. Сторони зустрілись вже у нотаріуса, нотаріус пояснила все, позивач підписала договори та забрала свій екземпляр. Після укладення договорів позивач та відповідач пішли разом пити каву, забрали дітей та поїхали додому.

2.3.14. Після підписання договорів ОСОБА_8 все одно продовжувала влаштовувати «дівич-вечори», однак починає викликати дільничних поліцейських, писати заяви до поліції. Протягом місяця після укладення шлюбного договору позивач писала п`ять заяв до поліції, до цього нічого не було. Зазначає, що адвокати позивача провокували її на написання заяв. Дільничний поліцейський викликав ОСОБА_2 для надання пояснень. Поліцейські приїжджали до відповідача у кафе для відібрання пояснень і просто поспілкувались, оскільки поруч були друзі, які підтвердили, що у той день ОСОБА_2 нічого не вчиняв.

2.3.15. 05.12.2018 ОСОБА_8 пішла від чоловіка та забрала дітей, 29 грудня 2018 року позивач поїхала у м. Херсон до сестри, не сказав нічого відповідачу. За цей час позивач була з іншим чоловіком, який зустрічав та проводжав її, чоловік старший за неї та був володільцем вісімнадцяти фірм.

2.3.16. 09.01.2019 позивач повернулась у м. Київ та у цей час продала автомобіль Toyota Camry, не сказавши відповідачу про продаж транспортного засобу.

2.3.17. Відповідач намагався зв`язатись із позивачем по її приїзду, щоб побачити її та дітей, однак ОСОБА_8 заблокувала ОСОБА_2 всюди, проте відповідач до квартири позивача не приїзжав, тільки передавав продукти для дружини та дітей. ОСОБА_2 мав зв`язок із ОСОБА_8 тільки через того чоловіка. Щоб побачити дітей відповідач приходив зранку до сина у садочок й іноді чекав доньку ОСОБА_25 після школи. Надавав відповідач гроші на утримання дітей через кур`єрів, передавав продукти харчування, коли бачив доньку біля школи також давав їй гроші.

2.3.18. У березні 2019 року ОСОБА_8 зателефонувала до ОСОБА_2 із пропозицією зустрітись в кафе. Під час зустрічі позивач казала, що хоче, щоб відповідач половину квартири на АДРЕСА_12 переписав на неї. Відповідач запитав, чому на неї переписати, якщо ця квартира придбана до шлюбу, відповідач запропонував повністю оформити квартиру на доньку ОСОБА_25 , однак ОСОБА_8 відмовилась, оскільки коли донька виросте, вона може вигнати позивача з квартири. Позивач також сказала відповідачу, якщо він не зробить так, то відповідач побачить, що буде далі, будуть не тільки виклики поліції.

2.3.19. Після зазначених подій були суди, розлучення, аліменти, визначення місця проживання дітей. ОСОБА_2 питав у ОСОБА_8 навіщо вона це робить, він може й надалі надавати позивачу грошові кошти більше, аніж присудить суд, а діти і так весь час із позивачем, тільки просив не забороняти бачитись відповідачу із дітьми. Позивач не давала відповідачу доньку возити у школу, хоча відповідач о 07.00 ранку чекав доньку під будинком. Також позивач забороняла відповідачу відвозити сина у дитячий садок й завжди погрожувала викликами поліції.

2.3.20. 28.02.2022 зранку відповідачу зателефонував син із проханням приїхати, тому що вони їдуть закордон, тільки син просив не казати мамі про дзвінок. Відповідач прийшов побачити дітей, у цей час ОСОБА_8 нормально себе вела, ОСОБА_2 надав позивачу 1500 дол США та 2000 грн. Позивач повідомила, що вони виїжджають до Польщі, їх забирає Червоний Хрест , сторони поспілкувались, відповідачу запропонували за можливості приїхати до них.

2.3.21. 01.03.2022 відповідач поїхав до Польщі на тиждень, по приїзду до м. Варшава ОСОБА_2 зателефонував ОСОБА_8 , однак вона відмовилась казати своє місцезнаходження. Також позивач забороняла дітям спілкуватись із відповідачем по телефону та казати своє місцезнаходження.

2.3.22. 14.03.2022 відповідач повернувся до м. Києва, йому телефонували діти та повідомили, що мама забороняє спілкуватись із батьком. Навіть на даний час позивач забороняє дітям спілкуватись із відповідачем, однак діти іноді пишуть ОСОБА_2 , коли не бачить мама. Відповідач зробив дітям банківські картки, однак позивач заборонила користуватись цими картками, також діти казали, щоб батько відправляв грошові кошти тільки на картку матері.

2.3.23. Щодо квартири на АДРЕСА_1 , ця квартира куплялась за гроші Палестинської діаспори для мами відповідача, однак квартиру записали на ОСОБА_8 . Пізніше договором дарування позивач добровільно подарувала цю квартиру відповідачу.

2.3.24. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , коли відповідачу стало відомо про те, що дружина подала на розлучення, відповідач відповів, що дізнався у жовтні чи листопаді 2018 року, коли його викликали в суд.

2.3.25. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , на момент, коли відповідач підписував шлюбний договір та договір дарування, чи було відомо відповідачу про розлучення, відповідач відповів ні.

2.3.26. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , коли сторони прийняли рішення про необхідність підписання шлюбного договору та договору дарування, відповідач відповів, що на початку вересня 2018 року почали розмовляти, до цього таке питання не підіймалось.

2.3.27. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи було відомо відповідачу до поїздки в Іспанію про те, що позивач звернулась до адвокатів , відповідач відповів ні.

2.3.28. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи застосовував відповідач до позивача фізичне та психологічне насильство до укладання договорів, відповідач відповів, що такого не було і він хотів зберегти сім`ю. Основна проблема у тому, що позивач постійно обманює. На уточнююче питання відповів, що позивач з березня 2018 року по травень 2018 року пішла жити на іншу квартиру, описані позивачем події квітня 2018 року місця не мали. У вересні 2018 року ніякого тиску на позивача не було, постійно у позивача були гроші та їжа, яку привозили з кафе. Також зазначає, що на час укладання спірних договорів у вересні 2018 року дитина не хворіла, а ходила до школи, про що є відповіді на адвокатські запити.

2.3.29. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , за твердженням позивача вона вимушено підписала оспорювані договори внаслідок хвороби доньки ОСОБА_25 , дитина була вдома у тяжкому стані, відповідач не давав гроші на лікування і умовою надання грошей на ліки було підписання договорів, чи відповідає це дійсності, на що відповідач відповів, що це неправда, у дітей взагалі є медичне страхування, дитину 08 вересня 2018 року водили до лікаря у «Добробут», але аж ніяк дитина не хворіла 19 вересня 2018 року на момент підписання договорів.

2.3.30. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи оплачувала мама відповідача грошима за квартиру, відповідач відповів, що його мати приїхала із 97000 дол США.

2.3.31. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , коли дружина відповідача останній раз працювала, відповідач відповів, що позивач працювала півтора роки до народження доньки ОСОБА_25 , ОСОБА_8 відповідач ніколи не забороняв працювати.

2.3.32. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи є кафе єдиним джерелом доходу відповідача, відповідач відповів так. На уточнююче питання відповів, що із цих зароблених грошей він утримував сім`ю та возив родину на відпочинки.

2.3.33. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи забирав відповідач ключі від автомобіля позивача, відповідач відповів ні.

2.3.34. На питання позивача ОСОБА_8 , чому позивач почала себе дивно поводити, якщо на думку відповідача вона підписувала договори без примусу, відповідач відповів, що до укладення шлюбного договору позивач до поліції не зверталась, почала писати заяви до поліції вже після підписання договорів. Зазначив, що ніякого тиску не було, що позивач жила чудово і не потрібно обманювати.

2.3.35. На питання позивача ОСОБА_8 , яке пояснення відповідача, чому позивач мала підписати оспорюванні договори у вересні 2018 року, відповідач відповів що не знає.

2.3.36. На питання позивача ОСОБА_8 , чи телефонував відповідач вночі матері позивача з погрозами після чергової відмови позивача підписати документи, відповідач відповів ні, не телефонував.

2.3.37. На питання позивача ОСОБА_8 , чи мав відповідач вдома зброю, відповідач відповів ні.

2.3.38. На питання позивача ОСОБА_8 , скільки разів сторони їздили до нотаріуса для підписання договору дарування, відповідач відповів один раз.

2.3.39. На питання позивача ОСОБА_8 , чи залякував відповідач дітей тим, що вб`є маму, якщо вона не підпише документи, відповідач відповів ні.

2.3.40. На питання представника позивача ОСОБА_1 , за якою вулицею знаходиться нотаріус, у якого сторони укладали шлюбний договір та договір дарування, відповідач відповів, що не пам`ятає.

2.3.41. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи їздили сторони попередньо до іншого нотаріуса для підписання договорів дарування та шлюбного договору, відповідач відповів, що поїхали до іншого нотаріуса.

2.3.42. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи були в позивача в момент продажу транспортного засобу ключі від автомобіля Toyota і технічний паспорт, відповідач відповів, що так.

2.3.43. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи подавав відповідач позов про визначення місця проживання дітей, відповідач відповів, що такий позов подала ОСОБА_8 , сам же відповідач не подавав.

2.3.44. На питання представника позивача ОСОБА_1 , де познайомився відповідач із адвокатом Власюк К.П., відповідач відповів, що познайомився через позивача.

2.3.45. На питання представника позивача ОСОБА_1 , 05 грудня 2018 року чи штовхав відповідач представника позивача, відповідач відповів ні.

2.3.46. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи розуміє відповідач значення слово «домашнє насильство», відповідач відповів так.

2.3.47. На питання представника позивача ОСОБА_1 , хто запропонував укласти договір дарування та шлюбний договір, відповідач відповів, що обговорювали в родині.

2.3.48. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи був знайомий відповідач ОСОБА_2 з іншими учасниками справи, а саме ОСОБА_12 до початку судового розгляду, відповідач відповів, що знайомий зі своєю мамою.

2.3.49. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи був знайомий відповідач ОСОБА_2 з іншими учасниками справи, а саме ОСОБА_29 до початку судового розгляду, відповідач відповів ні.

2.3.50. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи був знайомий відповідач ОСОБА_2 з іншими учасниками справи, а саме ОСОБА_30 до початку судового розгляду, відповідач відповів ні.

2.3.51. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи був знайомий відповідач ОСОБА_2 з іншими учасниками справи, а саме ОСОБА_10 до початку судового розгляду, відповідач відповів так.

2.3.52. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи був знайомий відповідач ОСОБА_2 з іншими учасниками справи, а саме ОСОБА_31 до початку судового розгляду, відповідач відповів ні.

2.3.53. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи був знайомий відповідач ОСОБА_2 з іншими учасниками справи, а саме ОСОБА_32 до початку судового розгляду, відповідач відповів ні.

2.3.54. На питання представника позивача ОСОБА_1 , що в результаті договору дарування 19 вересня 2018 року отримав відповідач і позивач, відповідач відповів, що розуміє зміст підписаних договорів і отримали те, що прописано в договорі.

2.3.55. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи після підписання договорів відповідач віддав дві квартирі діаспорі та одну матері, відповідач відповів, що позивач його шантажувала заявами до поліції та не давала бачити дітей.

2.3.56. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи має відповідач відношення до перепродажу квартир, які були придбані главою діаспори та його мамою, відповідач відповів ні.

2.3.57. На питання представника відповідача ОСОБА_5 , чи сплачував відповідач податки при продажі квартири на АДРЕСА_13 , у 2018 році, відповідач відповів так.

2.4. Позиція представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Багрія І.О.

2.4.1. Представник відповідача Багрій І.О. просив відмовити у задоволенні позову через необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

2.4.2. Окремо звертав увагу на неналежність доказів позивача, а саме: копії висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи та копій висновку психоемоційної діагностики. Зауважив, що висновки не є висновком експерта у розумінні ст.102 ЦПК України, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, визначених ЦПК України.

2.4.3. Крім того, вказані висновки не містять достатніх даних, які могли б вказувати, що вказані тілесні ушкодження мають насильницький характер та не виключають тих обставин, що вони могли утворитись в результаті наприклад падіння потерпілого з висоти власного зросту.

2.4.4. Крім того, наявність у потерпілої тілесних ушкоджень в жодному чині не доводить, що вказані тілесні ушкодження є насильницькими, а по друге, що вони спричинені саме ОСОБА_2 .

2.4.5. По обставинах наявності та спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень правоохоронними органами жодних рішень не приймалось про вчинення ОСОБА_2 будь-яких протиправних дій щодо позивача.

2.4.6. Сторона відповідача не погоджується з підставами позовних вимог про укладання договорів всупереч волі позивача, оскільки стверджувальні позивачем обставини не мали місце в реальності та є недоведеними, також не можуть бути підставою для розірвання договорів, навіть якщо б вони і були, оскільки хронологічно слідують після укладення договорів, а тому об`єктивно не можуть біти причиною їх укладання.

2.4.7. Наголошує на відсутності причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваним і недоведеним спричиненням насильства у квітні 2018 року та укладанням шлюбного договору та договору дарування квартири у вересні 2018 року. Відсутні докази того, що ОСОБА_2 «застосовуючи насильство» у квітні примушував ОСОБА_8 до укладання договорів у майбутньому.

2.4.8. Тобто, такий обов`язковий елемент доказування як причинний зв`язок між тиском і вчиненням правочину, який оспорюється, у справі не підтверджується абсолютно нічим.

2.4.9. Решта долучених до позовної заяви доказів: судових рішень, заяв про вчинення кримінальних правопорушень, протоколи про їх прийняття, стосуються обставин, хронологічно датованих після 19 вересня 2018 року, тобто після укладання договору дарування та шлюбного договору, а отже не можуть свідчити про обставини, які вплинули на укладання цих договорів.

2.4.10. Окремо зауважує, що обставини вчинення відповідачем насильства з метою змусити позивача укласти договори, спростовуються також і тим, що в червні та липні 2018 року сторони разом з дітьми їздили в Іспанію та Ізраїль на відпочинок.

2.4.11. Також є обставини, які свідчать про вчинення позивачем дій на визнання шлюбного договору. За шлюбним договором 19 вересня 2018 року позивач отримала у тому числі транспортний засіб Toyoya Camry, який позивач відчужила 10 січня 2019 року. Даний автомобіль придбано під час шлюбу, а отже мав би бути спільною сумісною власністю подружжя.

2.4.12. Отже, за рахунок умов шлюбного договору позивач отримала право відчужити автомобіль на правах особистої приватної власності без згоди ОСОБА_2 , чим ОСОБА_8 і скористалась, й відповідно скористалась наслідками укладання договору.

2.4.13. Щодо доходу ФОП, позивач безпідставно намагається включити до спільного сумісного майна саме загальний оподаткований дохід від здійснення ОСОБА_2 підприємницької діяльності.

2.4.14. Також зазначає, що іншої професійної діяльності ОСОБА_2 не здійснює, а відтак доходи ФОП були єдиним регулярним джерелом доходів для всієї сім`ї позивача та відповідача. Позивач у свою чергу не брала участі в підприємницькій діяльності.

2.4.15. Щодо визнання спільним сумісним майном подружжя транспортного засобу Nissan Qashqai та компенсації 1/2 його вартості, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували фактичне отримання відповідачем 400000 грн в повному обсязі за договором купівлі-продажу транспортного засобу.

2.5. Позиція відповідача ОСОБА_4 .

2.5.1. Відповідач ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

2.5.2. Додатково звернула увагу, що вона є добросовісним набувачем квартири, оскільки придбавала її за грошові кошти, вартість квартири відповідає оцінці майна, при купівлі сплачено всі податки та платежі.

2.5.3. Зауважила, що постійно проживає у м. Миколаєві, там і працює. Тобто, вона аж ніяк не могла бути співмешканкою ОСОБА_10 , ніякі зв`язки з ним не мала.

2.6. Позиція представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Кобрина С.Б.

2.6.1. Представник відповідача Кобрин С.Б. просив відмовити у задоволенні позову, вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними й такими, що посягають на права та інтереси відповідача ОСОБА_4

2.6.2. Жодного доказу застосування примусу до моменту укладення договорів дарування та шлюбного договору позивач не надає. Більшість тверджень позовної заяви є припущеннями, а не доведеними фактами.

2.6.3. Всі «докази» виникають вже після посвідчення шлюбного договору та договору дарування, тобто після 19 вересня 2018 року. Представник відповідача висловлює припущення, що всі докази позивача сфабриковані, щоб виставити відповідача ОСОБА_2 у негативному світлі.

2.6.4. Позивач висловлює тільки бездоказове припущення, що після укладення договору дарування квартири АДРЕСА_7 , дана квартира була оформлена на співмешканця ОСОБА_10 . Зауважує, що у ОСОБА_10 є законна дружина і це не відповідач ОСОБА_4 . Законна дружина надавала дозвіл на придбання та продаж спірної квартири.

2.6.5. Відповідач ОСОБА_4 постійно проживає у м. Миколаєві, там і працює. Тобто, відповідач аж ніяк не могла бути співмешканкою ОСОБА_10 , ніякі зв`язки з ним не мала.

2.6.6. Також припущеннями позивача є те, що договори укладались протиправно та без розрахунків. Сторона відповідача вияснила, що на запити надано нотаріусами відповіді, всі угоди були правомірними, була згода іншого з подружжя на укладання, за всіма угодами сплачувались податки до бюджету, до ПФУ та державне мито, відповідно факт сплати був.

2.6.7. Наголошує представник на поясненнях нотаріуса, який посвідчував договір дарування та шлюбний договір про те, що жодних підстав здійснення примусу не було, жодних підстав відмовити у посвідченні договорів не було, сторони добровільно висловили свою волю до укладання договорів, тому будь-яких підстав для визнання договорів недійсними немає.

2.6.8. Щодо поділу прибутку ФОП, у цій частині також позов не може бути задоволений, оскільки у період шлюбу кошти витрачались в інтересах сім`ї, тому цей прибуток поділу не підлягає.

2.6.9. Звертає увагу, що позивач надавала сумнівні покази під час її допиту. Спочатку казала, що її не випускають з дому, потім казала, що все-таки вони водила дітей в садок та до школи. Безпідставне твердження, що позивач не могла звернутись по допомогу, оскільки навіть у школі могла звернутись до будь-кого за допомогою.

2.6.10. Також відповідачем ОСОБА_2 подано доказ, а саме роздруківку мобільного оператора, яким користувалась позивач, що підтверджує те, що в неї ніхто телефон не забирав, вона комунікувала зі своїми адвокатами як до укладання договорів, так і після укладання.

2.6.11. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи відомо представнику відповідача про довідку від квітня 2018 року, яка підтверджує фізичне насильство, представник відповідача відповів, що не вважає довідку доказом, вона не підтверджує насильство задля укладання оспорюваних договорів.

2.6.12. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи ознайомлювався представник відповідача із матеріалами справи про розірвання шлюбу, представник відповідача відповів ні, ознайомлювався із рішенням суду.

2.6.13. На питання представника позивача ОСОБА_1 , яких інтересів відповідача ОСОБА_4 стосується позовна вимога про поділ доходу ФОП, представник відповідача відповів, що відповідача стосується вся позовна заява.

2.7. Позиція представника відповідача ОСОБА_11 - адвоката Купельського О.М.

2.7.1. Представник відповідача Купельський О.М. просив відмовити у задоволенні позову.

2.7.2. Зазначає, що відповідач ОСОБА_11 набув право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 2019 року. Під час укладання договору купівлі-продажу приватним нотаріусом здійснено всі передбачені законодавством обов`язки: перевірено державні реєстри, наявності або відсутності будь-яких обтяжень на квартиру, на момент укладання договору були відсутні будь-які обтяження на квартиру.

2.7.3. Квартиру відповідач ОСОБА_11 придбав у ОСОБА_13 . Правочин є реальним, здійсненим за реальні кошти, при цьому сплачені всі податки та збори, ціна квартири відповідає ринковим цінам на нерухомість.

2.7.4. При здійсненні договору купівлі-продажу відсутні будь-які обтяження чи будь-які заборони на вчинення реєстраційних дій. Таким чином, відповідач ОСОБА_11 є добросовісним набувачем зазначеного об`єкту нерухомості, приватним нотаріусом вчинені всі дії.

2.7.5. Позовні вимоги є необґрунтованими, доказово не підтверджено недобросовісність чи незаконність дій відповідача. Укладений правочин має реальний характер, тому у задоволенні позову слід відмовити.

2.8. Позиція представника відповідача ОСОБА_11 - адвоката Юрченко А.О.

2.8.1. Представник відповідача Юрченко А.О. просила у задоволенні позову відмовити, зазначила, що повністю підтримує позицію представника ОСОБА_6 .

2.8.2. Позивач звертається до суду із вимогою про витребування майна, при цьому посилається на положення цивільного законодавства, які регламентують порядок витребування майна у добросовісного набувача, що в черговий раз підтверджує добросовісність відповідача ОСОБА_11 .

2.8.3. Крім іншого, позивач посилається на те, що правочин між ОСОБА_11 та ОСОБА_13 є фіктивним, однак у позовній заяві не зазначено причини фіктивності правочину, як і не зазначалось під час судового розгляду. Позивачем не надано доказів фіктивності правочину.

2.8.4. Також представник зазначає, що договір є реальним, у договорі купівлі-продажу зазначено всі істотні умови, вартість квартири є ринковою.

2.8.5. У даному випадку відсутні підстави для задоволення позову через недоведеність вимог. Також недоведені вимоги позивача щодо визнання шлюбного договору та договору дарування недійсними.

2.8.6. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи видається представнику реальною похибкою між ціною договору та проведеною оцінкою вартості майна, представник відповідача відповіла, що сторони дійшли згоди про вартість квартири при укладанні договору купівлі-продажу.

2.9. Позиція представника відповідача ОСОБА_9 - адвоката Рекрута Д.В.

2.9.1. Представник відповідача Рекрут Д.В. просив відмовити у задоволенні позову.

2.9.2. Договором купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2020 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , останньою придбано квартиру АДРЕСА_9 .

2.9.3. Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним є доведення причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Щодо вкрай невигідних умов, то така обставина є оціночною категорією.

2.9.4. Зауважує, що ОСОБА_12 особисто уклала оплатний договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_9 19 лютого 2020 року, за яку ОСОБА_9 здійснила повний розрахунок, сплативши повну ринкову купівельну ціну через банк. Відтак, відповідач ОСОБА_9 є добросовісним набувачем. Проте, у позивача відсутнє право на витребування майна у добросовісного набувача.

2.9.5. Також відповідач вважає, що у діях позивача при укладенні шлюбного договору була належним чином виражена воля на передачу частини майна відповідачу, що унеможливлює подальше витребування квартири від добросовісного набувача.

2.9.6. Крім того, позовні вимоги призводять до конкуренції позовів.

2.9.7. Держава забезпечила як мінімум три рівня гарантії переходу права власності до добросовісного набувача, а у разі порушення цих гарантій на відповідача ОСОБА_9 буде накладено індивідуальний та надмірний тягар у вигляді позбавлення єдиного житла, в якому наразі проживають її чоловік та їх малолітня дитина. В той час, позивач наразі має не одне житло.

2.10. Позиція третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_22

2.10.1. Приватний нотаріус КМНО ОСОБА_22 до 18 вересня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не знала і ніколи не зустрічала, про сімейні проблеми їй невідомо. 18.09.2018 до нотаріуса зателефонував відповідач ОСОБА_2 з питання укладення шлюбного договору та договору дарування квартири, при консультацій надала список документів. Після ознайомлення із документами, нотаріус призначила дату посвідчення договорів 19 вересня 2018 року.

2.10.2. У назначений день позивач ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_2 з оригіналами документів з`явились на посвідчення договорів. Весь час, поки нотаріус перевіряла документи, позивач та відповідач ознайомлювались з договорами, а також вносили правки, проекти договорів роздруковані в двох примірниках.

2.10.3. Після внесення правок, роздрукували договір дарування квартири та заяви до нього для підпису сторін, у кожної зі сторін перед підписанням нотаріус запитала, чи залишились питання щодо умов договору, чи перевірили сторони свої дані, чи розуміють наслідки підписання договору. ОСОБА_8 та ОСОБА_2 підтвердили, що розуміють наслідки підписання договору.

2.10.4. На запитання ОСОБА_8 відповідала чітко без заминки згодою, під час проставлення підпису, нотаріус не помітила жодного сумніву у її діях. ОСОБА_8 не виглядала як людина, яка знаходилась під тиском, жодних ознак насильства чи примушування нотаріус не помітила, при нотаріусі сторони не розмовляли, чоловік не погрожував.

2.10.5. Щодо того, що нотаріус не ознайомила ОСОБА_8 з положеннями законодавства, зазначені твердження не відповідають дійсності, оскільки позивач читала та нотаріус неодноразово питала, чи є питання по пунктах договорів, чи є помилки, чи все їй зрозуміло, на що позивач завжди чітко відповідала.

2.10.6. Нотаріус наголошує, що з ОСОБА_2 та ОСОБА_8 раніше не була знайома, жодних ознак тиску чи нерозуміння того, що відбувається з ОСОБА_8 приватний нотаріус не побачила, посвідчення договорів відбувалось згідно з чинним законодавством.

2.11. Позиція третьої особи приватного нотаріуса Карпенко О.М.

2.11.1. Приватний нотаріус КМНО Карпенко О.М. 09 листопада 2018 року посвідчувала договори купівлі-продажу: квартири АДРЕСА_6 ; квартири АДРЕСА_7 , які укладені між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_10 , 15 листопада 2018 року посвідчено договори купівлі-продажу: квартири АДРЕСА_8 ; квартири АДРЕСА_9 , які укладені між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_12 .

2.11.2. Приватним нотаріусом установлено осіб, які звернулись на підставі наданих документів, перевірено їх дієздатність. В результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальних дій, у нотаріуса не виникло сумнівів у здатності цих осіб, їх волевиявлення, які усвідомлювали значення нотаріальних дій, їх наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса щодо вчинення нотаріальних дій.

2.11.3. До укладення договорів купівлі-продажу квартир, продавцем сплачено податки, а також покупцями сплачено збір. Щодо розрахунків за продані об`єкти нерухомості, вони здійснені сторонами з їх слів до підписання договорів.

2.11.4. На підставі викладеного, приватний нотаріус вважає аргументи позивача щодо визнання посвідчених правочинів фіктивними та удаваними - необґрунтовані.

2.12. Позиція третьої особи Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

2.12.1. Представник Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) просив відмовити у задоволенні позову у частині зобов`язання Департаменту, задоволення решти позовних вимог на розсуд суду.

2.12.2. Зазначає, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюється шляхом прийняття відповідного рішення державним реєстратором на підставі заяви власника та поданих документів.

2.12.3. Крім того, судові органи не можуть втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень щодо прийняття останнім рішення в межах компетенції.

2.13. Інші учасники позиції не висловлювали.

3. Встановлені обставини та правове обґрунтування.

3.1. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку.

3.2. Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_34 уклали шлюб 11 серпня 2007 року, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києві з державним Центром розвитку сім`ї, прізвище після укладання шлюбу: ОСОБА_14 (Т.1 а.с.46).

3.3. Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_16 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якої є ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_8 (Т.1 а.с.47).

3.4. Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , ОСОБА_17 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком якого є ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_8 (Т.1 а.с.48).

3.5. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 червня 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11 серпня 2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №2182 (Т.1 а.с.49-51).

3.6. Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_52, продавець АТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ю.Ді.Джи.» та покупець ОСОБА_2 уклали договір про наступне: за цим договором продавець передає у власність (продає) покупцю, а покупець приймає від продавця у власність (купує) квартиру АДРЕСА_9 , і оплачує її вартість за ціною та у порядку, передбаченому договором. Відповідно до п.7 договору, загальна ціна продажу квартири визначена сторонами за взаємною згодою та становить 1 846 577,14 грн. Згідно з п.16 договору, квартира набувається у спільну сумісну власність покупця з ОСОБА_8 за спільні сумісні кошти, які на момент купівлі квартири перебувають в зареєстрованому шлюбі, та яка надала згоду на купівлю зазначеної квартири, що підтверджується заявою (Т.1 а.с.54-57).

3.7. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_52, продавець АТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ю.Ді.Джи.» та покупець ОСОБА_2 уклали договір про наступне: за цим договором продавець передає у власність (продає) покупцю, а покупець приймає від продавця у власність (купує) квартиру АДРЕСА_8 , і оплачує її вартість за ціною та у порядку, передбаченому договором. Відповідно до п.7 договору, загальна ціна продажу квартири визначена сторонами за взаємною згодою та становить 931 908,46 грн. Згідно з п.16 договору, квартира набувається у спільну сумісну власність покупця з ОСОБА_8 за спільні сумісні кошти, які на момент купівлі квартири перебувають в зареєстрованому шлюбі, та яка надала згоду на купівлю зазначеної квартири, що підтверджується заявою (Т.1 а.с.58-61).

3.8. Згідно з копією шлюбного договору від 19 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_22, зареєстровано в реєстрі за №1853, укладеного між ОСОБА_2 (чоловік) та ОСОБА_8 (дружина), разом подружжя обізнані із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням, котре відповідає їхній внутрішній волі як учасників цього правочину, розуміючи його природу, а також свої права та обов`язки за договором, з метою урегулювання на майбутнє майнових відносин між собою, на засадах взаємоповаги один до одного, у приміщенні, що є робочим місцем приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_22, яку як нотаріуса для посвідчення правочину було обрано самостійно та до якої звернулись добровільно, уклали цей договір. Шлюбний договір підписано чоловіком ОСОБА_2 та дружиною ОСОБА_8 (Т.1 а.с.182-183).

3.9. Пунктом 2 шлюбного договору від 19 вересня 2018 року визначено, що все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, придбане та/або набуте чоловіком або дружиною до реєстрації шлюбу, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з подружжя, на чиє ім`я воно було придбане чи набуте.

3.10. Пунктом 3 шлюбного договору від 19 вересня 2018 року визначено, що все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, придбане, набуте або яке буде набуте чоловіком або дружиною після реєстрації шлюбу, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з подружжя, на чиє ім`я воно було або буде придбане, набуте, в тому числі:

- квартира за АДРЕСА_9 належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 ;

- квартира за АДРЕСА_8 належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 ;

- квартира за АДРЕСА_6 належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 ;

- квартира за АДРЕСА_7 належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 ;

- квартира за АДРЕСА_14 належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_8 .

3.11. Пунктом 11 шлюбного договору від 19 вересня 2018 року визначено, сторони заявляють, що жодна з них не поставлена даним договором у надзвичайно невигідне матеріальне становище.

3.12. Пунктом 12 шлюбного договору від 19 вересня 2018 року визначено, сторони підтверджують, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов даного договору.

3.13. Пунктом 15 шлюбного договору від 19 вересня 2018 року визначено, сторони підтверджують, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності зі справжньою їхнею волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать особисті підписі на договорі.

3.14. Відповідно до копії договору дарування квартири від 19 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_22, зареєстровано в реєстрі за №1852, укладеного між ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровуваний), попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі та ясні пам`яті, діючи добровільно, уклали договір. Договір підписано дарувальником ОСОБА_8 та обдаровуваним ОСОБА_2 (Т.1 а.с.180-181).

3.15. Пунктом 1 договору дарування квартири від 19 вересня 2018 року визначено, що ОСОБА_8 , як власниця квартири, яка належить їй на праві приватної власності, передає безоплатно ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 приймає у власність як подарунок квартиру за номером АДРЕСА_7 . Відчужувана квартира має такі характеристики: кількість жилих кімнат 1; розмір житлової площі 17,2 кв.м.; розмір загальної площі 32,90 кв.м.

3.16. Пунктом 4 договору дарування квартири від 19 вересня 2018 року визначено, дарувальник стверджує, що дарування здійснюється без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, і гарантує, що вказана квартира під арештом чи забороною не перебуває, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи користування з іншими особами, як юридична адреса вона не використовується. Треті особи не мають прав на цю квартиру, внаслідок дарування квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, яких дарувальник зобов`язаний утримувати за законом або договором. У вказаній квартирі відсутні будь-які добудови, перебудови чи перепланування.

3.17. Пунктом 6 договору дарування квартири від 19 вересня 2018 року визначено, дарувальник та обдаровуваний стверджують, що вони не визнані недієздатними або обмежено дієздатними; укладення цього договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає нашій внутрішній волі, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

3.18. Пунктом 10 договору дарування квартири від 19 вересня 2018 року визначено, дарувальник та обдарований перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою та в порядку ст.64 СК України укладають цей договір без виділу частки.

3.19. Як безпосередньо у позовній заяві, так у під час надання позивачем свідчень та пояснень представником позивача, підставами для визнання шлюбного договору та договору дарування недійсними є:

1) вчинення правочинів під впливом насильства, а саме відсутність вільного волевиявлення позивача ОСОБА_8 на підписання правочинів та примушування до укладання договорів, які виражались у:

- домашньому насильстві відповідача ОСОБА_2 до позивача ОСОБА_8 та дітей сторін;

- відповідач ОСОБА_2 забороняв позивачу ОСОБА_8 виходити з квартири;

- відповідач ОСОБА_2 відібрав у позивача ОСОБА_8 засоби зв`язку;

- відповідач ОСОБА_8 виганяв позивача ОСОБА_8 з квартири без одягу;

- відповідач ОСОБА_2 забороняв дітям сторін відвідувати навчальні заклади;

- відповідач ОСОБА_2 не давав позивачу ОСОБА_8 спати та їсти;

- донька сторін ОСОБА_16 захворіла на бронхіт, відповідач ОСОБА_2 не давав ліки доньці;

2) невигідні умови шлюбного договору для позивача ОСОБА_8 , оскільки з усього майна їй залишилась тільки одна квартира за шлюбним договором;

3) приватний нотаріус КМНО ОСОБА_22 при посвідченні договорів не перевірила усвідомлення дій позивачем ОСОБА_8 та настання наслідків;

4) недодержання сторонами вимог ч.1 ст.203 ЦК України.

3.20. Так, за ст.ст.11,12,14 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

3.21. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

3.22. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

3.23. Отже, кожна особа вправі укласти договір чи не укладати такий, або підписувати договір з власними зауваженнями та розбіжностями стосовно його умов.

3.24. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

3.25. За ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

3.26. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

3.27. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203 ЦК України).

3.28. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).

3.29. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК України).

3.30. Згідно з ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

3.31. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

3.32. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

3.33. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

3.34. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

3.35. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3.36. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

3.37. Як зазначено вище, позивач вважає, що оспорюваний правочин, а саме шлюбний договір вчинений нею під впливом насильства за ст.231 ЦК України та на вкрай невигідних умовах за ст.233 ЦК України,

3.38. Статтею 231 ЦК України визначено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

3.39. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

3.40. Крім того, для визнання правочину недійсним на підставі ст.231 ЦК України, позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

3.41. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна.

3.42. Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем.

3.43. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

3.44. Правочин, вчинений під впливом насильства, може визнаватися недійсним внаслідок відсутності волі самої особи на вчинення правочину, а волевиявлення, яке має місце, відображає волю не самого учасника правочину, а волю будь-якої іншої особи, яка здійснює вплив на учасника правочину.

3.45. Під насильством у даній статті розуміється фізичний або психічний тиск на особу з метою примушення її до вчинення правочину. Насильство може мати будь-які прояви: фізичне насильство (катування, биття, заподіяння болі); психічне насильство (залякування, погроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким); насильство дією (викрадення дитини, пошкодження майна особи).

3.46. Відповідно до ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

3.47. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

3.48. Отже, позивачу для визнання правочину недійсним із підстав «вплив тяжкої обставини» та «вкрай невигідні умови», в сукупності необхідно мати такі підстави, які будуть використанні в суді, як докази, зокрема: наявність у особи, що вчинює правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; правочин, повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

3.49. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів; відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України.

3.50. Також, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причино наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.

3.51. Що треба розуміти під терміном «вплив тяжкої обставини» та «вкрай невигідні умови» для визнання недійсним правочину за ст.233 ЦК України, окрім вищевказаного, це що він характеризується тим, що особа його вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

3.52. Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі ст.233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2023 року у справі №711/4680/21).

3.53. Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

3.54. Щодо вчинення правочинів під впливом насильства. Відповідно до копії висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_35 від 23 квітня 2018 року №603/Ж відносно ОСОБА_8 , обставини справи зі слів: 22 квітня 2018 року приблизно 01.00 чоловік ОСОБА_2 шбурнув мобільний телефон, що влучив в ніс, наносив удари долонями в обличчя та по руках, ногами - по ногах; висновок: описані ушкодження у вигляді синців та садна утворились від дії тупого (тупих) предмета (предметів), за давністю утворення можуть відповідати вказаному терміну, тобто 22 квітня 2018 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (Т.1 а.с.52-53).

3.55. Даний висновок спеціаліста не є висновком експерта у розумінні положень ст.102 ЦПК України, однак є письмовим доказом, який описує наявність станом на 22 квітня 2018 року тілесного ушкодження у ОСОБА_8 . У той же час, висновком спеціаліста не встановлюється вина конкретної особи у нанесенні легких тілесних ушкоджень, у висновку обставини справи записані зі слів самої ОСОБА_8 . Крім того, після зазначених подій позивач ОСОБА_8 два рази надавала згоду у липні 2018 року відповідачу ОСОБА_2 на купівлю двох квартир (Т.1 а.с.54-57, 58-61), позивач ОСОБА_8 разом з відповідачем ОСОБА_2 та їхніми дітьми у червні 2018 року відпочивали у м. Барселоні (Т.6 а.с.211, 212-215) та у липні 2018 року у м. Тель-Авів (Т.6 а.с.216-219), що також не заперечується сторонами.

3.56. Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України), зазначений висновок спеціаліста не може слугувати доказом вчинення насильства для примушування укладання шлюбного договору та договору дарування.

3.57. У той же час, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року задоволено частково заяву ОСОБА_8 . Видано ОСОБА_2 обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, шляхом встановлення наступних заходів тимчасового обмеження його прав: заборонити наближатися на відстань ближче 200 метрів до ОСОБА_8 за місцем її проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_15 , за місцем її роботи за адресою: АДРЕСА_16 , за місцем знаходження дитсадку «Кіт-Муркіт», який відвідує син - ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_17 , за місцем знаходження школи № 324, яку відвідує дочка - ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_18 ; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_8 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто. Відповідно до мотивувальної частини рішення: «Як встановлено судом ОСОБА_8 зверталась до правоохоронних органів з заявами з приводу незаконних дій ОСОБА_2 та Солом`янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було розпочато досудове розслідування у кримінальних провадженнях внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №012011 від 17.10.2018 за ч. 1 ст. 125 КК України, № 0012471 від 30.10.2018 за ч. 1 ст. 125 КК України, № 0013826 від 06.12.2018 за ч. 1 ст. 125 КК України, № 0005225 від 25.05.2019 за ч. 1 ст. 125 КК України. Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2019 відносно ОСОБА_2 було складено терміновий заборонений припис строком на 10 діб. Крім того, 25.05.2019 відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП» (Т.1 а.с.68-71).

3.58. Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року в частині видачі обмежувального припису ОСОБА_2, шляхом заборони наближатися на відстань ближче 200 метрів до ОСОБА_8 за місцем знаходження дитсадку «Кіт-Муркіт», який відвідує син - ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_17 , та за місцем знаходження школи № 324, яку відвідує дочка - ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_18 - скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви, в іншій частині рішення залишено без змін. Постанова мотивована тим, що: «Разом з тим, застосовуючи обмежувальний припис суд має забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року підлягає частковому скасуванню в частині заборони ОСОБА_2 наближатися до дитячого садку, який відвідує син, та школи, яку відвідує дочка, оскільки вказані заборони обмежують ОСОБА_2 у здійсненні та реалізації ним його батьківських прав щодо його, спільних з ОСОБА_8 , дітей, оскільки матеріалами справи не підтверджено факту того, що ОСОБА_2 чинить домашнє насильство щодо дітей» (Т.1 а.с.72-80).

3.59. Так, зазначені судові рішення стосуються іншого періоду, аніж 19 вересня 2018 року (дата укладання оспорюваних шлюбного договору та договору дарування). Тобто, позивач ОСОБА_8 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису у червні 2019 року - майже через рік після укладання оспорюваних договорів. Також з мотивувальної частини судового рішення встановлено, що обмежувальний припис видавався по подіях жовтня 2018 року, грудня 2018 року, травня 2019 року, тобто після укладання шлюбного договору та договору дарування. Відтак, зазначені судові рішення не містять інформацію щодо предмета доказування. Крім того, постановою Київського апеляційного суду встановлено відсутність доказів щодо застосування відповідачем ОСОБА_2 насильства до власних дітей.

3.60. У матеріалах справи міститься також: копія протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26 вересня 2018 року за усною заявою ОСОБА_8 про вчинення насильства в сім`ї (Т.1 а.с.84-86); копія протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 вересня 2018 року за заявою ОСОБА_8 (Т.1 а.с.87-88); та копія листа начальника СВ Солом`янського УП ГУНП від 28 вересня 2018 року, відповідно до якого у заяві від 27 вересня 2018 року відсутні дані, які б указували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку з цим внести відповідну інформацію до ЄРДР (Т.1 а.с.90).

3.61. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ст.62 Конституції України). Таким чином, матеріали справи не містять доказів притягнення конкретної особи до кримінальної відповідальності за заявами ОСОБА_8 до правоохоронних органів. Відтак, зазначені документи не є належними та достатніми доказами у даній справі.

3.62. Крім того у матеріалах справи міститься: копія огляду ортопеда-травматолога від 10 жовтня 2018 року ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка» щодо травми ОСОБА_8 14 жовтня 2018 року (Т.1 а.с.91-92); копія витягу з ЄРДР від 17 жовтня 2018 року №0012011 за ч.1 ст.125 КК України, фабула: невстановлена особа, перебуваючи 14 жовтня 2018 року приблизно о 22:30 год за адресою: АДРЕСА_19 , нанесла ОСОБА_8 тілесних ушкоджень (Т.1 а.с.95); копія витягу з ЄРДР від 30 жовтня 2018 року №0012471 за ч.1 ст.125 КК України, фабула: 29.10.2018 приблизно о 07 год 15 хв за адресою: АДРЕСА_19 , чоловік ОСОБА_2 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_8 (Т.1 а.с.97); копія листа начальника СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 04 лютого 2019 року №А148/125/8519, відповідно до якого заява від 27 грудня 2018 року про вчинення кримінального правопорушення збоку ОСОБА_2 зареєстрована у канцелярії Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, розглянуто та приєднано до матеріалів кримінального провадження №0012471 від 30 жовтня 2018 року (Т.1 а.с.120); копія протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05 грудня 2018 року за заявою ОСОБА_8 (Т.1 а.с.105-106); копія протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05 грудня 2018 року за заявою ОСОБА_1 (Т.1 а.с.109-110); копія протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05 грудня 2018 року за заявою ОСОБА_36 (Т.1 а.с.111-112); копія витягу з ЄРДР від 06 грудня 2018 року №0013826 за ч.1 ст.125 КК України, короткий виклад обставин: 05.12.2018 близько 12:00 год за адресою: АДРЕСА_12 , невідома особа нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_8 (Т.1 а.с.114).

3.63. Відповідно до копії довідки слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві Марченка С., кримінальні провадження: №0012011 від 17.10.2018, №0012471 від 30.10.2018, №0013826 від 06.12.2018 - закрито за п.2 ч.1 ст.284 КПК України (Т.2 а.с.185).

3.64. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ст.62 Конституції України). Витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів та не може бути покладений в основу обвинувачення, тобто не є доказом вини конкретної особи. Таким чином, матеріали справи не містять доказів притягнення конкретної особи до кримінальної відповідальності за заявами ОСОБА_8 до правоохоронних органів. Відтак, зазначені документи не є належними та достатніми доказами у даній справі. Крім того, стосуються іншого періоду, аніж укладання оспорюваних договорів.

3.65. Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року на підставі п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП. Постанова суду винесена за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №061582 від 28.05.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_2 , 25.05.2019 року близько 12 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_16 , вчинив домашнє психологічне насильство по відношенню до дружини ОСОБА_8 , а саме погрожував фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою, чим спричинив дружині емоційну невпевненість та побоювання за свою безпеку, чим порушив вимоги ч.1 ст.173-2 КУпАП (Т.1 а.с.131-133).

3.66. Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року на підставі п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП. Постанова суду винесена за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №061637 від 28.05.2019 року, ОСОБА_2 , 12.05.2019 року близько 14 год. 03 хв. за адресою: АДРЕСА_20 , вчинив домашнє насильство по відношенню до дружини ОСОБА_8 фізичне та психологічне, а саме: ображав, погрожував фізичною розправою, штовхав, чим спричинив дружині емоційну невпевненість та побоювання за свою безпеку, чим порушив вимоги ч.1 ст.173-2 КУпАП (Т.1 а.с.134-135).

3.67. Так, зазначені події, внаслідок яких судом винесено постанови про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, відбулись у травні 2019 року, тобто через вісім місяців після укладання оспорюваних шлюбного договору та договору дарування. Відтак, зазначені постанови суду не містять інформацію щодо предмета доказування.

3.68. Суд вкотре наголошує, відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.4 ст.77 ЦПК України). Тобто, суд у даній справі не оцінює особисті взаємовідносини позивача ОСОБА_8 та відповідача ОСОБА_2 , у тому числі й імовірні обставини вчинення насильства між ними, які слідували вже після 19 вересня 2018 року і не передували укладанню оспорюваних договорів. Також суд не бере до уваги надані представником відповідача ОСОБА_2 скріншоти із соціальних мереж, на яких зафіксоване ймовірне спілкування позивача із користувачем «Ismail Koseoglu» (Т.8 а.с.222-228), оскільки суд у цій справі не досліджує ймовірні причини розірвання шлюбу між сторонами ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

3.69. Однак, згідно з копією психоемоційної діагностики ОСОБА_8 від 29 вересня 2018 року, виконаного нейропсихологом когнітивного розвитку ОСОБА_37 , висновок щодо поточного стану ОСОБА_38 : ОСОБА_51 дуже збентежена про стан дітей та їхнє подальше життя через неадекватну поведінку чоловіка, яка несе загрозу ОСОБА_39 та дітям. Вона подала на розлучення, але боїться, що це нічого не змінить і чоловік буде й далі загрожувати нормальному життю її та дітей, переслідувати їх, залякувати дітей та її матір. У січні 2018 року, чоловік побачив переписку ОСОБА_38 з іншим чоловіком у Фейсбуці після чого він почав жорстоко ставитись до неї та дітей. За період часу з січня 2018 по дату звернення, ОСОБА_41 бив ОСОБА_42 три рази. Він маніпулює ОСОБА_43 через дітей та її матір ОСОБА_38 , яка не живе у Києві, змушує їх боятися за життя ОСОБА_38 і таким чином стримувати ОСОБА_42 від звернення за будь-якою допомогою (Т.1 а.с.62).

3.70. Суд критично оцінює надану психоемоційну діагностику позивача, оскільки у зазначеній діагностиці нейропсихолог аналізує стан позивача ОСОБА_8 з її власних слів та внаслідок спілкування з нею. Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України), зазначена психоемоційна діагностика не може слугувати доказом вчинення насильства для примушування укладання шлюбного договору та договору дарування.

3.71. Крім того, відповідачем надано копію постанови Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 року, якою скасовано постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року щодо ОСОБА_2 , провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито за відсутністю події цього адміністративного правопорушення, тобто із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Постанова суду виносилась на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 23 жовтня 2018 року, а саме, що ОСОБА_2 27 вересня 2018 року, близько 13 год 30 хв, за адресою: АДРЕСА_19 , вчинив насильство у сім`ї психологічного характеру щодо дружини ОСОБА_8 . Апеляційний суд виходив з того, що: «Суть правопорушення, сформульоване у протоколі про адміністративне правопорушення, яке було визнане судом доведеним у ході судового розгляду, не містить усіх обов`язкових складових об`єктивної сторони та за своїм змістом є неконкретним. Зазначені обставини ставлять під сумнів як доводи протоколу про адміністративне правопорушення так і висновки судді про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, і указує на відсутність події адміністративного правопорушення» (Т.2 а.с.186-188).

3.72. Окрім цього, відповідно до копії відповіді директора спеціалізованої школи І ступеня №324 на адвокатський запит, ОСОБА_16 , згідно документів закладу освіти, була присутня на шкільних заняттях з 17 вересня 2018 року по 21 вересня 2018 року (Т.10 а.с.96).

3.73. Згідно з копією відповіді директора спеціалізованої школи І ступеня №324 на адвокатський запит, ОСОБА_16 навчалась в закладі освіти з 01 вересня 2015 року по 31 травня 2019 року. Відповідно до Інструкції щодо ведення документації в закладі освіти та номенклатури справ закладу, станом на 03 листопада 2023 року підтверджуючої документації щодо відвідування або відсутності ОСОБА_16 в школі в зазначений період, звернень до медичної сестри немає (Т.10 а.с.103).

3.74. У той же час, відповідно до копії висновку педіатра ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка» від 10 березня 2018 року, проведено огляд стану здоров`я дитини ОСОБА_16 у присутності батьків, номер полісу 500938 (Т.10 а.с.101-102). Відповідно до копії висновку педіатра ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка» від 08 вересня 2018 року, проведено огляд стану здоров`я дитини ОСОБА_16 у присутності батьків, номер полісу 500938. Встановлено діагноз ОРВІ (Т.10 а.с.104-105).

3.75. Таким чином, покази позивача ОСОБА_8 у частині хвороби доньки ОСОБА_25 станом на день укладання оспорюваних договорів 19 вересня 2018 року є суперечними та відхиляються судом, оскільки як вбачається з медичної документації, донька сторін ОСОБА_25 хворіла 08 вересня 2018 року на ОРВІ і була оглянута в медичному центрі у присутності обох батьків. Крім того, як вбачається з медичної документації, у доньки ОСОБА_16 наявний медичний поліс у ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка».

3.76. Також, як вбачається з наданих відповідей директора навчального закладу, у якому навчалась ОСОБА_44 , у період укладання оспорюваних шлюбного договору та договору дарування 19 вересня 2018 року, так і після ОСОБА_25 відвідувала школу, звернень до медичної сестри не зафіксовано.

3.77. З наведеного суд робить висновок, що донька сторін ОСОБА_16 на день укладання оспорюваних шлюбного договору та договору дарування не хворіла на бронхіт, антибіотику не потребувала, як це зазначає позивач ОСОБА_8 під час надання свідчень під присягою свідка, а дитина ходила в цей час до школи та навчалась, до медичної сестри в навчальному закладі не зверталась.

3.78. Крім того, наведені відповіді навчального закладу на адвокатські запити спростовують твердження позивача також у частині того, що відповідач ОСОБА_2 забороняв дітям відвідувати навчальні заклади. Крім того, суперечливі свідчення позивач ОСОБА_8 надала під час її допиту, оскільки зазначалось про те, що відповідач ОСОБА_2 забороняв позивачу ОСОБА_8 виходити з дому, потім позивач зазначала, що відповідач випускав її на 15 хвилин з дому, а у підсумку зазначила, що дітей зі школи та дитячого садочка забирала саме позивач.

3.79. Відтак, доводи позивача щодо відсутності вільного волевиявлення на підписання договорів і примушування її на укладання спірних договорів у зв`язку з хворобою доньки ОСОБА_25 , у зв`язку з тим, що відповідач не давав дітям можливість відвідувати навчальні заклади та виходити позивачу з дому як підставу визнання правочинів нечинними - свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли.

3.80. Також представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Багрієм І.О. надано витяг з роздруківки активності номеру телефону « НОМЕР_6 » (який зазначений як контактний номер телефону позивача ОСОБА_8 у позовній заяві та подальших уточнених позовних заяв), з якого вбачається, що на даний номер щоденно поступали телефонні дзвінки, приймались телефонні виклики та зафіксовано користування мобільним Інтернетом за період 02 вересня 2018 року - 30 вересня 2018 року (Т.10 а.с.114-137). З наданого витягу також вбачається вхідний дзвінок 17 вересня 2018 року о 16:12 (з 16:12 до 16:21), 19 вересня 2018 року о 16:08 (з 16:08 до 16:10) та 21 вересня 2018 року о 15:06 (з 15:04 до 15:06) з номеру «НОМЕР_18» (який зазначений як контактний номер представника позивача у позовній заяві та подальших уточнених позовних заяв) (Т.10 а.с.123, 125 зворот, 127 зворот).

3.81. У той же час, з відповіді ПрАТ «ВФ Україна» від 04 березня 2024 року на адвокатський запит ОСОБА_1 вбачається, що підтвердити чи спростувати інформацію щодо достовірності інформації, яка надана в додатку у вигляді ксерокопії роздруківки дзвінків ПрАТ «ВФ Україна» неможливо, оскільки дані щодо наданих абонентам телекомунікаційних послуг зберігаються протягом строку позовної давності, а саме 3 роки (Т.10 а.с.208).

3.82. Так, ч.1 ст.78 ЦПК України визначено, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відтак, наданий представником відповідача витяг з роздруківки активності номеру телефону не береться до уваги як доказ, оскільки не підтверджено його допустимість.

3.83. Однак, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Позивач, звертаючись до суду із позовом, а також під час надання нею показів у якості свідка зазначала, що відповідач ОСОБА_2 відібрав у неї засоби зв`язку, у тому числі її мобільний телефон. У той же час, на уточнюючі питання позивач під час допиту відповідала, що вдома був iPad (планшет) та ноутбук доньки із можливістю виходу в Інтернет. Відтак, доводи у частині відсутності вільного волевиявлення позивача ОСОБА_8 на укладання шлюбного договору та договору дарування внаслідок примушування у вигляді відібрання відповідачем ОСОБА_2 засобів зв`язку - не знайшли свого підтвердження, позивач належними доказами дану обставину не довела.

3.84. Щодо інших підстав для визнання правочинів недійсними у зв`язку із насильством - примушування на укладання договорів, а саме те, що: відповідач ОСОБА_2 виганяв позивача ОСОБА_8 з квартири без одягу, відповідач ОСОБА_2 не давав позивачу ОСОБА_8 спати та їсти - не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки доказів зазначених обставин позивачем не надано.

3.85. Щодо невигідних умов шлюбного договору. Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

3.86. Визнання правочину недійсним на підставі ст.233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин.

3.87. Позивач як обгрунтування невигідних умов шлюбного договору зазначає про те, що внаслідок шлюбного договору ОСОБА_8 отримала лише одну квартиру з усього майна подружжя.

3.88. Таким чином, наведені стороною позивача підстави позову про вчинення нею дій по укладенню договору, одночасно: внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску (ст.231 ЦК України), а також на вкрай невигідних умовах (ст.233 ЦК України) - є взаємовиключними, так як предмет доказування кожної із обставин, на яку посилається як на підтвердження своїх вимог позивач, передбачає встановлення відмінних за правовою природою юридичних фактів.

3.89. Щодо того, що приватний нотаріус під час посвідчення договорів не перевірив усвідомлення дій позивача ОСОБА_8 та настання наслідків.

3.90. Статтею 209 ЦК України визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

3.91. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

3.92. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

3.93. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

3.94. За бажанням фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

3.95. Відповідно до ст.5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил; дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення; надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, його територіальних органів при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства; постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини першої статті 29-1 цього Закону, проходити підвищення кваліфікації; виконувати інші обов`язки, передбачені законом.

3.96. Покази нотаріуса ОСОБА_22 У судовому засіданні під час допиту третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_22 у якості свідка, третя особа повідомила, що їй відомі обставини справи, оскільки вона посвідчувала оспорюванні договори, однак це було давно.

3.97. На питання представника відповідача ОСОБА_5 , чи була угода дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та шлюбний договір посвідчені за згодою сторін чи наявний був примус сторін один до одного, третя особа відповіла, що не бачила.

3.98. На питання представника відповідача ОСОБА_5 , як сторони спілкувались між собою, третя особа відповіла, що цього пригадати не може. Точно знає, що до неї прийшла сімейна пара, вони прийшли разом.

3.99. На питання представника відповідача ОСОБА_5 , скільки по часу займало посвідчення договорів, третя особа відповіла, що не пам`ятає.

3.100. На питання представника відповідача ОСОБА_5 , чи читали сторони попередньо документи перед підписанням, третя особа відповіла, що читали, в кожного окремо було роздруковані проекти договорів, сторони сиділи окремо, сторони окремо кожен вносили правки до проектів договорів, декілька разів передруковували проекти договорів.

3.101. На питання представника відповідача ОСОБА_5 , чи видав нотаріус документи двом сторонам після посвідчення правочинів, третя особа відповіла так.

3.102. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи були у сторін правочинів добрі волі на укладання шлюбного договору та договору дарування, які дії нею були вчиненні як нотаріусом при посвідченні договорів, третя особа відповіла, що по практиці завжди запитується, чи розуміють вони значення своїх дій, чи розуміють зміст договору, чи розуміють наслідки підписання. Третя особа не пам`ятає, щоб у неї виникали сумніви при посвідченні шлюбного договору та договору дарування.

3.103. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи мала приватний нотаріус стосунки/ відносини із сторонами договорів: ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , чи були знайомі вони раніше, третя особа відповіла ні.

3.104. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , безпосередньо ОСОБА_8 виказувала третій особі як нотаріусу про те, що на позивача вчиняється тиск щодо укладання договорів, третя особа відповіла ні, позивач нічого не виказувала. На уточнююче питання відповіла, що не пам`ятає будь-якого хвилювання у ОСОБА_8 чи наявності у неї синців.

3.105. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи були враховані правки ОСОБА_8 до проектів шлюбного договору та договору дарування, третя особа відповіла так, проекти договорів передруковувались, з останніми правками позивач погодилась.

3.106. На питання представника позивача ОСОБА_1 , хто готував проекти договорів і коли, третя особа відповіла, що проекти договорів готувала помічниця, нотаріус їх перевіряла, коли не пам`ятає, однак проекти договорів готуються до того, як люди приходять до нотаріуса.

3.107. На питання представника позивача ОСОБА_1 , хто домовлявся із нотаріусом про посвідчення договорів, третя особа відповіла, що домовлявся чоловік. На уточнююче питання відповіла, що наче їй зателефонували і напередодні відправили електронним зв`язком документи.

3.108. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи під час угоди позивач мовчала, третя особа відповіла так, ОСОБА_8 відповідала тільки на запитання: чи зрозумілі дії, чи є питання, чи може вона хоче щось додати, чи правильно внесені її данні. Також залишались чернетки, де позивач своєю рукою вносила правки до проектів договорів, однак наразі чернеток нема.

3.109. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи відомо нотаріусу про те, що попередньо пара зверталась до інших нотаріусів, третя особа відповіла, що після посвідчення договору їй зателефонувала колега ОСОБА_52 та повідомила, що до неї звертались, але вона договори не посвідчувала. На уточнююче питання відповіла, що не пам`ятає цю розмову. На уточнююче питання відповіла, що не знає, як колега дізналась, що третя особа посвідчила договори. На уточнююче питання відповіла, що незважаючи на дзвінок колеги, вона б посвідчила договори.

3.110. На питання представника позивача ОСОБА_1 , як візуально виглядала позивач, третя особа відповіла, що не підкаже.

3.111. На питання представника позивача ОСОБА_1 , де перебували сторони, третя особа відповіла, що позивач та відповідач спочатку знаходились у приймальні, а потім в кабінеті у нотаріуса.

3.112. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи був момент, коли ОСОБА_2 знаходився з нотаріусом наодинці, третя особа відповіла ні.

3.113. На питання представника позивача ОСОБА_1 , як нотаріус зрозуміла, що позивач була у поганому настрої, третя особа відповіла, тому що позивач не задавала питання і це суб`єктивна думка нотаріуса.

3.114. На питання представника позивача ОСОБА_1 , як часто нотаріус посвідчувала шлюбні договори, третя особа відповіла, що це нотаріальна таємниця, але досвід є.

3.115. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи не було у той момент потреби нотаріусом роз`яснювати сторонам те, що вони підписували, третя особа відповіла, що роз`яснювала до моменту підписання договорів, це стандартна ситуація.

3.116. На питання представника позивача ОСОБА_1 , в якій черговості оформлювались шлюбний договір та договір дарування, третя особа відповіла, що не пам`ятає.

3.117. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи були зі сторони нотаріуса запитання до позивача щодо справедливості розподілу майна у шлюбному договорі, третя особа відповіла, що не пам`ятає.

3.118. Покази нотаріуса ОСОБА_52 . У судовому засіданні під час допиту приватного нотаріуса ОСОБА_52. у якості свідка, нотаріус повідомила, що познайомилась із відповідачем ОСОБА_2 , коли він купував дві квартири у «Кампусі». Потім ОСОБА_2 та ОСОБА_8 прийшли до нотаріуса на угоду, дружина надала добровільну згоду на укладання договорів купівлі-продажу, пізніше стало питання шлюбного договору, відповідач надав нотаріусу всі документи, необхідні для укладання шлюбного договору і нотаріус робила проект договору. ОСОБА_2 та ОСОБА_8 прийшли до нотаріуса для укладання шлюбного договору, нотаріус роздрукувала документи, позивач довго читала договір, нотаріус задавала питання щодо роз`яснення договору. Нотаріуса здивувала слов`янська зовнішність та східний акцент. Під час читання договору позивач виходила курити на вулицю, у зв`язку з чим нотаріус подумала, що жінка підписувати договір не хоче. Нотаріус спілкувалась із ОСОБА_2 на одинці і він повідомив, що зараз якісь негаразди і вони прийдуть пізніше, однак пізніше засобами телефонного зв`язку нотаріус повідомила, що посвідчувати шлюбний договір не буде. Сторони прийшли другий раз на укладання договору, на цей раз позивач була згодна підписувати шлюбний договір, однак нотаріус відмовила посвідчувати договір. Через декілька місяців до нотаріуса пришла адвокат Катерина Петрівна з колегою, показала угоду з ОСОБА_8 та повідомила, що будуть подавати на ОСОБА_2 в суд і будуть визнавати недійсним шлюбний договір, на що нотаріус відповіла, що шлюбний договір не посвідчувала. Адвокат стисло повідомила зміст позову, сказала, що цей договір посвідчено іншим нотаріусом ОСОБА_22 . Також адвокат попросила, якщо буде нагальна потреба викликати приватного нотаріуса ОСОБА_52 у якості свідка, чи може вона сказати як було, «без нічого зайвого». З дозволу адвокатів приватний нотаріус зателефонувала нотаріусу ОСОБА_22 і в присутності адвоката передала зміст розмови та майбутньої позовної заяви й сказала: «Колего, будемо разом тоді ходити до суду». На уточнююче питання задля чого нотаріус ОСОБА_52 зателефонувала нотаріусу ОСОБА_22 , свідок відповіла, що вони знайомі та приятелюють. Також свідок додала, якби вона зовнішньо не була знайома з ОСОБА_2 та ОСОБА_8 і не було передісторії, то нотаріус можливо і посвідчила шлюбний договір.

3.119. На питання представника позивача ОСОБА_1 , яка адреса «Кампусу», свідок відповіла АДРЕСА_29.

3.120. На питання представника позивача ОСОБА_1 , у який період сторони приходили на згоду, свідок відповіла літо 2018 рік.

3.121. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи бачила свідок різницю між станом ОСОБА_8 під час укладання згоди та під час посвідчення шлюбного договору, свідок відповіла, коли людина надає згоду та набуває спільну сумісну власність, це була заява про згоду, тобто набуває майно в сім`ю, у перший раз позивач може і була розгублена, але сліз точно не було.

3.122. На питання представника позивача ОСОБА_1 , коли ОСОБА_2 звернувся до свідка з метою укладання шлюбного договору, чи він пояснював у зв`язку з чим договір необхідно укладати, свідок відповіла, що це така домовленість сторін.

3.123. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи тричі колишнє подружжя було у свідка, свідок відповіла так. У третій раз свідок відмовилась посвідчувати угоду, однак вони дуже просили зайти та поспілкуватись.

3.124. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи розповідали свідку якісь подробиці їхнього життя, свідок відповіла, що нічого не розповідали.

3.125. На питання представника позивача ОСОБА_1 , чи були моменти, коли свідок виходила на вулицю за позивачем, чи хтось намагався перешкодити їхньому спілкуванні, свідок відповіла, що ОСОБА_2 питав про що вони спілкувались.

3.126. На питання представника позивача ОСОБА_1 , як відреагувала позивач в третій раз, коли свідок відмовилась посвідчувати договір, свідок відповіла, що ОСОБА_8 засмутилась.

3.127. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , що саме виклав адвокат свідку, коли приходила до неї в офіс, свідок відповіла, що прочитала стислий зміст позовної заяви, однак на той час позову в суді ще не було, адвокат планувала подавати позов. На уточнююче питання відповіла, що адвокат повідомила всі обставини, які були в позовній заяві, повідомила про майно сторін, що іншим нотаріусом посвідчено договори.

3.128. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи був ОСОБА_2 до цього знайомий з приватним нотаріусом ОСОБА_22, свідок відповіла, що не знає.

3.129. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи свідок безпосередньо давала контакт приватного нотаріуса ОСОБА_22 відповідачу ОСОБА_2 , щоб він звернувся для підписання договорів, свідок відповіла ні.

3.130. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , чи давала свідок проект договорів ОСОБА_2 , щоб він їх відніс приватному нотаріусу ОСОБА_22, свідок відповіла ні. Також додала, що флешки у нотаріусів заборонені.

3.131. На питання представника відповідача ОСОБА_3 , з якою метою свідок телефонувала приватному нотаріусу ОСОБА_22, свідок відповіла, що вони знайомі та в приятельських стосунках.

3.132. На питання представника відповідача ОСОБА_5 , на якій підставі свідок розкрила нотаріальну таємницю приватному нотаріусу ОСОБА_22 , свідок відповіла, що не розкривала нотаріальну таємницю.

3.133. На питання представника відповідача ОСОБА_5 , з якою метою свідок телефонувала приватному нотаріусу ОСОБА_22, свідок відповіла з метою разом приїхати до суду. На уточнююче питання, чому свідок не ходить тоді до суду, свідок відповіла, що у неї статус свідка і вона не сторона по справі.

3.134. На питання представника відповідача ОСОБА_7 , чи був договір роздрукований на нотаріальному бланку, свідок відповіла ні, на чернетці.

3.135. На питання представника відповідача ОСОБА_7 , хто робив опис майна, який входив в договір, свідок відповіла, що при укладанні шлюбного договору наявність та належність майна не перевіряється, тільки під час відчуження нотаріус перевіряє наявність майна.

3.136. На питання представника відповідача ОСОБА_7 , як свідок встановила об`єм майна, свідок відповіла, що встановила той, що їй дав ОСОБА_2 на уточнююче питання відповіла, що надав в усній чи письмовій формі.

3.137. На питання представника відповідача ОСОБА_7 , чи надсилала свідок підготовлений шлюбний договір ОСОБА_2 , свідок відповіла так, на пошту.

3.138. На питання головуючого судді, чи знайома свідок з приватним нотаріусом ОСОБА_22 до даних подій, свідок відповіла так. На уточнююче питання відповіла, що у них приятельські відносини, які не пов`язані з професією, вона кума її сестри, підстав казати про неї неправду немає.

3.139. На питання головуючого судді, як свідок може прокоментувати, що під час допиту приватний нотаріус ОСОБА_22 повідомила, що вона зі свідком не знайома і безпосередньо після укладення договорів, до приватного нотаріуса зателефонувала свідок зі словами: «Як ти могла укласти договір, якщо ОСОБА_8 була під тиском», свідок відповіла, що спілкувалась із приватним нотаріусом ОСОБА_22 та передала стислий зміст позовної заяви адвоката

3.140. На питання головуючого судді, якщо адвокат вперше з`явилась до свідка, чому вона в присутності чужої людини телефонує своїй приятельці та повідомляє ці обставини, свідок відповіла, що адвокат надала згоду. На уточнююче питання відповіла, адвокат повідомила свідку, що вона буде ходити в суд.

3.141. Так, відповідно до копії шлюбного договору від 19 вересня 2018 року, який міститься у матеріалах справи, він посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_22, зареєстровано в реєстрі за №1853, укладеного між ОСОБА_2 (чоловік) та ОСОБА_8 (дружина), разом подружжя обізнані із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням, котре відповідає їхній внутрішній волі як учасників цього правочину, розуміючи його природу, а також свої права та обов`язки за договором, з метою урегулювання на майбутнє майнових відносин між собою, на засадах взаємоповаги один до одного, у приміщенні, що є робочим місцем приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_22, яку як нотаріуса для посвідчення правочину було обрано самостійно та до якої звернулись добровільно, уклали цей договір. Шлюбний договір підписано чоловіком ОСОБА_2 та дружиною ОСОБА_8 (Т.1 а.с.182-183).

3.142. Пунктом 11 шлюбного договору від 19 вересня 2018 року визначено, сторони заявляють, що жодна з них не поставлена даним договором у надзвичайно невигідне матеріальне становище. Пунктом 12 шлюбного договору від 19 вересня 2018 року визначено, сторони підтверджують, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов даного договору. Пунктом 15 шлюбного договору від 19 вересня 2018 року визначено, сторони підтверджують, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать особисті підписі на договорі.

3.143. Відповідно до копії договору дарування квартири від 19 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_22, зареєстровано в реєстрі за №1852, укладеного між ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровуваний), попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі та ясні пам`яті, діючи добровільно, уклали договір. Договір підписано дарувальником ОСОБА_8 та обдаровуваним ОСОБА_2 (Т.1 а.с.180-181).

3.144. Пунктом 4 договору дарування квартири від 19 вересня 2018 року визначено, дарувальник стверджує, що дарування здійснюється без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, і гарантує, що вказана квартира під арештом чи забороною не перебуває, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи користування з іншими особами, як юридична адреса вона не використовується. Треті особи не мають прав на цю квартиру, внаслідок дарування квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, яких дарувальник зобов`язаний утримувати за законом або договором. У вказаній квартирі відсутні будь-які добудови, перебудови чи перепланування. Пунктом 6 договору дарування квартири від 19 вересня 2018 року визначено, дарувальник та обдаровуваний стверджують, що вони не визнані недієздатними або обмежено дієздатними; укладення цього договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

3.145. Так, вказані правочини підписані сторонами, у правочинах зазначено, що: подружжя обізнані із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням, котре відповідає їхній внутрішній волі як учасників цього правочину, розуміючи його природу, а також свої права та обов`язки за договором, добровільно уклали цей договір; жодна з них не поставлена даним договором у надзвичайно невигідне матеріальне становище; сторони підтверджують, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов даного договору; сторони підтверджують, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності зі справжньою нашою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать особисті підписі на договорі; сторони попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі та ясні пам`яті, діючи добровільно, уклали договір; дарувальник стверджує, що дарування здійснюється без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального; дарувальник та обдаровуваний стверджують, що вони не визнані недієздатними або обмежено дієздатними; укладення цього договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

3.146. Крім того, з наданих свідчень приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_22, яка посвідчувала оспорювані правочини, слідує, що примусу до підписання договорів не бачила, що сімейна пара ОСОБА_2 та ОСОБА_8 прийшли разом до нотаріуса, сторони договори читали, в кожного окремо було роздруковані проекти договорів, сторони окремо кожен вносили правки до проектів договорів, нотаріус видавала документи двом сторонам після посвідчення правочинів, у приватного нотаріуса не виникали сумніви при посвідченні шлюбного договору та договору дарування; позивач нічого не виказувала нотаріусу щодо можливого вчиненого тиску, нотаріус не пам`ятає будь-якого хвилювання у ОСОБА_8 чи наявності у неї синців; ОСОБА_8 відповідала нотаріусу на запитання: чи зрозумілі дії, чи є питання, чи може вона хоче щось додати, чи правильно внесені її данні; нотаріус роз`яснювала положення до моменту підписання договорів.

3.147. Покази приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_52 суд сприймає критично, оскільки з наданих свідчень вбачається, що представник позивача ще до подання позовної заяви до суду - зверталась до приватного нотаріуса ОСОБА_52, коротко виклавши їй зміст позовної заяви, та повідомила, що даний нотаріус буде свідком у суді. Додатково суд звертає увагу, що приватний нотаріус КМНО ОСОБА_52 не є учасником даної справи, вона не посвідчувала шлюбний договір та договір дарування. Окрім того, представник позивача подала до суду клопотання про допит свідка приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_52 лише 05 березня 2024 року, тобто майже через п`ять років після подання позовної заяви до суду (Т.10 а.с.216-219). Також сумнівні є покази позивача у частині того, що їй не надавалась копія шлюбного договору та договору дарування після підписання, оскільки звертаючись до суду із позовом, сторона позивача надає чіткі копії даних договорів, а не фотокопії та не копії з фотографії.

3.148. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що приватний нотаріус КМНО ОСОБА_22 під час посвідчення шлюбного договору та договору дарування не перевірив усвідомлення дій позивача ОСОБА_8 та настання наслідків.

3.149. Щодо недодержання сторонами вимог ч.1 ст.203 ЦК України. Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

3.150. Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

3.151. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

3.152. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

3.153. Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

3.154. Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вона (вони), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

3.155. Позивач як у позові, так і безпосередньо під час судового розгляду не наводить і не надає доказів того, що укладені правочини суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

3.156. На підставі викладеного, враховуючи вищенаведене та встановлені судом обставини, позивач не довела належними, допустимими та достатніми доказами підстави для визнання шлюбного договору та договору дарування недійсними. Відтак, позов у частині: визнання недійсним договору дарування квартири від 19 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_22; визнання недійсним шлюбного договору від 19 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_22 - задоволенню не підлягає, як і не підлягає задоволенню похідна вимога про визнання спільним сумісним майном ОСОБА_8 та ОСОБА_2 : квартира площею 32,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; квартира площею 90,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира площею 45,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; квартира площею 72,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ; квартира площею 58 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 .

3.157. Щодо вимоги про витребування з чужого незаконного володіння нерухомі об`єкти спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_14 : у ОСОБА_4 витребувати квартиру площею 32,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; у ОСОБА_9 витребувати квартиру площею 90,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ; у ОСОБА_11 витребувати квартиру площею 45,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; у ОСОБА_10 квартиру площею 72,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 .

3.158. Як безпосередньо у позовній заяві, так у під час надання позивачем свідчень та пояснень представником позивача, підставами для витребування майна із чужого незаконного володіння є:

1) недобросовісність набувачів квартир;

2) відповідачі, як набувачі та відчужувачі майна, не платили передбачені законодавством податки за придбання та продаж нерухомого майна;

3) ОСОБА_12 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , вона не прилітала в Україну у 2018-2019 роках, не була у нотаріуса та при перетині кордону не декларувала грошові кошти;

4) ОСОБА_10 є другом відповідача ОСОБА_2 ;

5) ОСОБА_4 є співмешканкою ОСОБА_10 , оскільки вони зареєстровані за однією адресою;

6) ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 - знали заздалегідь, що юридичні наслідки не наступлять і договори купівлі-продажу не будуть виконані, оскільки відповідачі не мали на меті придбати квартири, а лише уклали фіктивні правочини.

3.159. Так, згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

3.160. Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Водночас, законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою («титулом»).

3.161. Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. Зрозуміло, що позивач має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт на автомашину, довіреність на розпорядження майном, договір тощо). У випадку, коли власник (титульний володілець) не може надати такі документи у зв`язку з їх втратою або його права власності оспорюється відповідачем, у позові також має закладатися вимоги про визнання права власності. Віндикаційний позов - вимога не володіючого власника до незаконного володільця про витребування майна (ст.387 ЦК України).

3.162. Віндикаційним позовом захищається право власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування і розпорядження одночасно.

3.163. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

3.164. Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючих цим майном невласників про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

3.165. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

3.166. Частиною 4 ст.334 ЦК України унормовано, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

3.167. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

3.168. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

3.169. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

3.170. Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

3.171. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

3.172. За правилами ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

3.173. Аналізуючи положення ст.387 ЦК України суд приходить до висновку, що зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти (право власності) й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

3.174. Цей спосіб захисту полягає у відновленні становища, що існувало до порушення права власності, шляхом повернення майна у володіння власника (титульного володільця) із метою відновлення у власника усього комплексу його правомочностей. Витребування майна шляхом віндикації застосовується якщо між власником і володільцем майна немає зобов`язальних (договірних) відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору.

3.175. При цьому у правовій конструкції витребування майна шляхом віндикації позивач повинен довести наявність таких обов`язкових елементів даного способу захисту права власності: позивач є безсумнівним власником майна, що витребовується; майно, що є предметом віндикації вибуло з володіння позивача поза його волею; відсутні правові підстави для вибуття спірного майна з володіння позивача. Обов`язок доводити наявність усіх елементів такої правової конструкції покладається саме на позивача.

3.176. Отже, звертаючись з віндикаційним позовом до суду, позивач насамперед має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт, довіреність на розпорядження майном, договір тощо).

3.177. З огляду на те, що укладений шлюбний договір та договір дарування від 19 вересня 2018 року судом недійсним не визнано, позивач не довів наявності усіх зазначених елементів для віндикації спірного майна. Суд зазначає, що на звернення до суду з віндикаційним позовом має право власник майна.

3.178. Щодо фіктивності правочину. За ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

3.179. Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (Постанова КЦС ВС від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17, постанова КГС ВС від 09 квітня 2018 року у справі №903/394/18, від 17 листопада 2018 року у справі №911/205/18).

3.180. Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі №201/2832/19 зазначив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме собою невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

3.181. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

3.182. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

3.183. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву.

3.184. Тобто, укладаючи договір, його сторони не бажають виникнення, зміни, припинення цивільних прав та обов`язків, волевиявлення обох сторін такого правочину не збігається з їх внутрішньою волею.

3.185. Так, відповідно до копії звіту про оцінку майна ФОП ОСОБА_46 від 09 листопада 2018 року, адреса об`єкту: АДРЕСА_1 , власник майна і замовник ОСОБА_2 , ринкова вартість на дату оцінки 477050,00 грн (Т.9 а.с.74-75).

3.186. Згідно з копією заяви від 09 листопада 2018 року, засвідченої приватним нотаріусом КМНО Карпенко О.М., ОСОБА_47 цією заявою надала згоду чоловіку ОСОБА_10 на купівлю об`єктів нерухомості: квартири під номером АДРЕСА_21 , будинок під номером ІНФОРМАЦІЯ_5 та квартири під номером АДРЕСА_7 за грошові кошти, які є об`єктом спільної власності, сумісно нажиті ними під час шлюбу (Т.9 а.с.84).

3.187. Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 09 листопада 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Карпенко О.М., ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_10 (покупець), діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ним договір, уклали чинний договір, предметом якого є те, що продавець зобов`язується передати у власність покупця (продати), квартиру, а покупець зобов`язується сплатити за неї цим договором грошову суму та прийняти (купити). За цим договором відчужується майно - квартира під номером АДРЕСА_7 . Договір підписано продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_10 (Т.9 а.с.76-79).

3.188. Відповідно до п.2.1. договору купівлі-продажу квартири від 09 листопада 2018 року, продаж квартири визначено за грошову суму у розмірі 477050,00 грн, які покупець сплатив продавцю повністю до підписання цього договору. Відповідно до п.2.2. договору купівлі-продажу квартири від 09 листопада 2018 року, оціночна вартість квартири складає грошову суму у розмірі 477050,00 грн, на підставі звіту про оцінку майна, виданого 09 листопада 2018 року ФОП ОСОБА_48 . Відповідно до п.7.5. договору купівлі-продажу квартири від 09 листопада 2018 року, податок з доходів у сумі 23852,50 грн, який передбачений ст.172 Податскового кодексу України продавцем сплачено. Відповідно до п.7.6. договору купівлі-продажу квартири від 09 листопада 2018 року, військовий збір в розмірі 7155,75 грн, передбачений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України Законом України та деяких інших законодавчих актів України» 31 липня 2014 року №1621-VII, продавцем сплачений. Відповідно до п.7.7. договору купівлі-продажу квартири від 09 листопада 2018 року, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, покупцем внесений (Т.9 а.с.76, 78).

3.189. Згідно з копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 листопада 2018 року №146873868, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належала ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1372, виданий 09 листопада 2018 року приватним нотаріусом КМНО Карпенко О.М. (Т.1 а.с.190-191).

3.190. Відповідно до копії звіту про оцінку майна: однокімнатної квартири на 5 поверсі, загальною площею 32,9 кв.м., розташованої у 5 поверховому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного ФОП ОСОБА_49 08 травня 2019 року на замовлення ОСОБА_10 , ринкова вартість квартири становить 528841 грн (Т.9 а.с.82-83).

3.191. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 17 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Степаненком Д.В., ОСОБА_10 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець), підтверджуючи обізнаність із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, володіння необхідним обсягом цивільної дієздатності, повне усвідомлення значення своїх дій та відповідність їх вільному волевиявленню, котре відповідає їхній внутрішній волі як учасників правочину, уклали договір купівлі-продажу квартири, предметом якого є те, що продавець передає у власність (продає), а покупець приймає (купує) квартиру за номером АДРЕСА_7 , і сплачує її вартість за ціною та у порядку, що передбачені цим договором. Договір підписано продавцем ОСОБА_10 та покупцем ОСОБА_4 (Т.6 а.с.61-65).

3.192. Згідно з п.2.1. договору купівлі-продажу квартири від 17 травня 2019 року, за домовленістю сторін продаж квартири вчиняється за 528841,00 грн, які сплачені покупцем продавцю до нотаріального посвідчення цього договору. Зазначена ціна відповідає волевиявленню учасників цього правочину, є остаточною і змінам після його укладення не підлягає. Згідно з п.2.2. договору купівлі-продажу квартири від 17 травня 2019 року, продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру, одержання від покупця грошей в сумі 528841,00 грн, та відсутність по відношенню до нього будь-яких претензій фінансового характеру. Згідно з п.2.3 договору купівлі-продажу квартири від 17 травня 2019 року, відповідно до Звіту про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_49 08 травня 2019 року, вартість квартири складає 528841,00 грн. Згідно з п.6.2. договору купівлі-продажу квартири від 17 травня 2019 року, відповідно до п.9 ст.1, п.8 ст.2, п.10 ст.4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачується покупцем (Т.6 а.с.62-63).

3.193. Згідно з копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 вересня 2019 року №180757352, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 499, виданий 17 травня 2019 року приватним нотаріусом КМНО Степаненком Д.В. (Т.1 а.с.198-199).

3.194. Відповідно до копії платіжного доручення №023 від 17 травня 2019 року, платник ОСОБА_4 сплатила отримувачу ОСОБА_10 528 841,00 грн із призначенням платежу: перерахування коштів за квартиру АДРЕСА_7 зг. Договору купівлі-продажу від 17 травня 2019 року (Т.2 а.с.145 зворот).

3.195. Згідно з копією квитанції №262710014 від 17 травня 2019 року, платник ОСОБА_4 сплатила УК у Печерському районі 5288,41 грн, призначення платежу: за придбання нерухомого майна - 1%, ОСОБА_4 (Т.6 а.с.67).

3.196. Відповідно до копії квитанції №262710016 від 17 травня 2019 року, платник ОСОБА_10 сплатив УК у Печерському районі 26442,05 грн, призначення платежу: податок на доходи Ф/О від продажу нерухомого майна, ОСОБА_10 ; квитанції №262710017 від 17 травня 2019 року, платник ОСОБА_10 сплатив УК у Печерському районі 7932,62 грн із призначенням платежу: військовий збір, ОСОБА_10 (Т.9 а.с.73).

3.197. Згідно з довідкою в.о. першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Миколаївській області від 19 грудня 2019 року №01/350, ОСОБА_4 дійсно працює в Управлінні забезпечення реалізації повноважень в Миколаївській області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області та Миколаївській областях (з 02 серпня 2019 року - правонаступник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області) на посаді завідувача сектору документального та господарського забезпечення з 18 березня 2003 року (Т.2 а.с.144).

3.198. Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 листопада 2018 року №146877015, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належала ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1395, виданий 15 листопада 2018 року приватним нотаріусом КМНО Карпенко О.М. (Т.1 а.с.192-193).

3.199. Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Лосєвим В.В., ОСОБА_12 (продавець) та ОСОБА_9 (покупець), діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумінні та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, уклали цей договір купівлі-продажу, предметом якого є те, що ОСОБА_12 продає та передає у власність, а ОСОБА_9 купує та приймає у власність належну продавцю квартиру АДРЕСА_9 . Договір підписано продавцем ОСОБА_12 та покупцем ОСОБА_9 (Т.7 а.с.188-189).

3.200. Відповідно до п.3 договору купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2020 року, продаж квартири визначено за 1 549 071,00 грн. Сторони свідчать, що розрахунок між ними відбувся із дотриманням вимог ст.1087 ЦК України та Постанови Правління НБУ №148 від 29.12.2017 року. Відповідно до п.4 договору купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2020 року, відповідно до чинного законодавства України проведена оцінка об`єкта нерухомості, який відчужується згідно з Звітом про оцінку майна, складеним Суб`єктом оціночної діяльності ПЕВП «ЗЕМПРОЕКТ» від 18 лютого 2020 року, становить 1 549 071,00 грн. Відповідно до п.8 договору купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2020 року, згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» покупцем ОСОБА_9 у розмірі 1% від продажної вартості квартири, зазначеної в п.3 цього договору, сплачено збір повністю га рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Відповідно до п.22 договору купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2020 року, сторони своїми підписами на цьому договорі підтверджують факт повного розрахунку між ними за квартиру (Т.7 а.с.188-189).

3.201. Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31 липня 2020 року №218584524, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 136, виданий 19 лютого 2020 року приватним нотаріусом КМНО Лосєвим В.В. (Т.4 а.с.36).

3.202. Згідно з копією платіжного доручення №41 від 19 лютого 2020 року, платник ОСОБА_9 сплатила отримувачу ОСОБА_12 1549071,00 грн із призначенням платежу: перерахування коштів за квартиру АДРЕСА_9 зг. Договору купівлі продажу від 19.02.2020 (Т.7 а.с.191).

3.203. Згідно з копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 листопада 2018 року №146878070, квартира за адресою: АДРЕСА_3 , на праві приватної власності належала ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1394, виданий 15 листопада 2018 року приватним нотаріусом КМНО Карпенко О.М. (Т.1 а.с.194-195).

3.204. Згідно з копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 вересня 2019 року №180758285, квартира за адресою: АДРЕСА_3 , на праві приватної власності належала ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 2961, виданий 05 червня 2019 року приватним нотаріусом КМНО Падалкою Р.О. (Т.1 а.с.202-203).

3.205. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 02 листопада 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Падалкою Р.О., ОСОБА_13 (продавець) та ОСОБА_11 (покупець), діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу, як фізичного, так і психічного, усвідомлюючи природу цього правочину, розуміючи значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумінні та ясній пам`яті, уклали цей договір, предметом якого єе те, що продавець передає у власність, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_8 . Договір підписано продавцем ОСОБА_13 та покупцем ОСОБА_11 (Т.6 а.с.167).

3.206. Відповідно до п.10 договору купівлі-продажу квартири від 02 листопада 2019 року, згідно Звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «АГЕНСТВО ЕКСПЕРТНОЇ ОЦІНКИ УКРАЇНИ» від 30.10.2019 року, вартість відчужуваної квартири складає - 878 530,00 грн. Відповідно до п.11 договору купівлі-продажу квартири від 02 листопада 2019 року, за домовленістю сторін продаж квартири здійснено за 918 750,00 грн, що еквівалентно 37 500 доларів США, які продавець отримав від покупця згідно вимог чинного законодавства до підписання цього договору. Ціна продажу відповідає дійсним намірам сторін. Ціну продажу продавець вважає вигідною для себе, її розмір не пов`язаний зі збігом якихось важких для нього обставин і повністю його задовольняє. Відповідно до п.12 договору купівлі-продажу квартири від 02 листопада 2019 року, сторони заявляють про повний розрахунок за продану квартиру. Підписання цього договору продавцем є підтвердженням факту повного розрахунку за продану квартиру та свідчить про відсутність у продавця по відношенню до покупця будь-яких претензій фінансового характеру. Відповідно до п.19 договору купівлі-продажу квартири від 02 листопада 2019 року, витрати, пов`язані з посвідченням цього договору, сторони сплачують наступним чином: 1% збір по Пенсійного фонду України, сплачує покупець; 1% за нотаріальне посвідчення договору, сплачує продавець; 5% податок з доходів фізичних осіб, сплачує продавець; 1.5% військовий збір, сплачує продавець; витрати, пов`язані з нотаріальними послугами за цей договір сторони сплачують порівну (Т.6 а.с.167 зворот).

3.207. Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 листопада 2019 року №187295598, квартира за адресою: АДРЕСА_3 , на праві приватної власності належить ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 6831, виданий 02 листопада 2019 року приватним нотаріусом КМНО Падалкою Р.О. (Т.4 а.с.6).

3.208. Згідно з копією заяви від 09 листопада 2018 року, засвідченої приватним нотаріусом КМНО Карпенко О.М., ОСОБА_47 цією заявою надала згоду чоловіку ОСОБА_10 на купівлю об`єктів нерухомості: квартири під номером АДРЕСА_21 , будинок під номером ІНФОРМАЦІЯ_5 та квартири під номером АДРЕСА_7 за грошові кошти, які є об`єктом спільної власності, сумісно нажиті ними під час шлюбу (Т.9 а.с.84).

3.209. Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 листопада 2018 року №146878797, квартира за адресою: АДРЕСА_4 , на праві приватної власності належала ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1371, виданий 09 листопада 2018 року приватним нотаріусом КМНО Карпенко О.М. (Т.1 а.с.196-197).

3.210. Позивачем в даній цивільній справі взагалі не доводилось перед судом в чому полягає фіктивність оспорюваних правочинів купівлі-продажу квартир, та що сторони правочинів не бажали виконання умов договору та настання правових наслідків. З матеріалів справи вбачається, що сторони підписували договори купівлі-продажу, наявні копії квитанції про перекази грошових коштів, також надано підтверджуючі документи сплати відповідних податків та зборів за купівлю-продаж нерухомості.

3.211. Окремо суд звертає увагу, що відповідно до копії листа Київської митниці Держмитслужби від 11 березня 2020 року №18-1/28-6/12/5074, в облікових базах митниці наявна інформація щодо декларування ОСОБА_12 грошових коштів у сумі 97430 доларів США під час ввезення їх на митну територію України 14 листопада 2018 року (Т.9 а.с.17).

3.212. Таким чином твердження позивача про те, що ОСОБА_12 не перетинала кордон України для укладання договорів купівлі-продажу квартири та не декларувала грошові кошти при перетині кордону - спростовуються вищезазначеним листом Київської митниці Держмитслужби.

3.213. Посилання сторони позивача на те, що ОСОБА_12 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_10 є другом відповідача ОСОБА_2 - до розгляду даної справи відношення не мають, оскільки відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

3.214. Щодо тверджень сторони позивача про те, що відповідач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_10 є співмешканцями, оскільки зареєстровані за однією адресою - спростовуються матеріалами справи, оскільки дані сторони мають зареєстровані місця проживання у різних містах України. Окремо заслуговують на увагу пояснення відповідача ОСОБА_4 , яка пояснила, що купувала квартиру для сина, в якій і наразі проживає син, а сама відповідач проживає та працює у м. Миколаєві, а не у м. Києві, що також підтверджується довідкою в.о. першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Миколаївській області від 19 грудня 2019 року №01/350.

3.215. Суд також наголошує, статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Також ст.8 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Європейська конвенція з прав людини) встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

3.216. На підставі викладеного, враховуючи вищенаведене та встановлені судом обставини, позивач не довела належними, допустимими та достатніми доказами підстави для витребуваня з чужого незаконного володіння нерухомого майна та підстави фіктивності правочинів купівлі-продажу квартир, відтак позов у частині витребування з чужого незаконного володіння нерухомі об`єкти спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_14 : у ОСОБА_4 витребувати квартиру площею 32,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; у ОСОБА_9 витребувати квартиру площею 90,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ; у ОСОБА_11 витребувати квартиру площею 45,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; у ОСОБА_10 квартиру площею 72,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 - задоволенню не підлягає, та похідної вимоги про здійснення поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_8 : визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на наступне нерухоме майно загальною площею 150 кв.м., що є 1/2 часткою спільного сумісного майна подружжя: право особистої приватної власності на 1-кімнатну квартиру площею 32,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; право особистої приватної власності на 1-кімнатну квартиру площею 45,1 кв.м. по АДРЕСА_3 ; право особистої приватної власності на 2-кімнатну квартиру площею 72,0 кв.м. по АДРЕСА_4 ; визнати за ОСОБА_8 право особистої приватної власності на наступне нерухоме майно загальною площею 148,9 кв.м., що є 1/2 часткою спільного сумісного майна подружжя: право особистої приватної власності на 3-кімнатну квартиру площею 90,9 кв.м. по АДРЕСА_2 ; право особистої приватної власності на 1-кімнатну квартиру площею 58 кв.м. по АДРЕСА_5 - також задоволенню не підлягають.

3.217. Щодо визнання спільним сумісним майном подружжя транспортного засобу, визнання право особистої приватної власності на 1/2 частини транспортного засобу та стягнення грошової компенсації. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

3.218. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

3.219. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

3.220. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК України).

3.221. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

3.222. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджується в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

3.223. Частиною 1 та 2 ст.364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

3.224. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

3.225. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

3.226. Таким чином, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

3.227. Статтею 97 ЦК України визначено, що у шлюбному договорі може бути визначене майно, яке дружина, чоловік передає для використання на спільні потреби сім`ї, а також правовий режим майна, подарованого подружжю у зв`язку з реєстрацією шлюбу.

3.228. Сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

3.229. Сторони можуть домовитися про можливий порядок поділу майна, у тому числі і в разі розірвання шлюбу.

3.230. Оскільки судом шлюбний договір від 19 вересня 2018 року недійсним не визнано, відтак щодо транспортного засобу застосовуються положення цього договору.

3.231. Пунктом 2 шлюбного договору від 19 вересня 2018 року визначено, що все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, придбане та/або набуте чоловіком або дружиною до реєстрації шлюбу, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з подружжя, на чиє ім`я воно було придбане чи набуте (Т.1 а.с.182-183).

3.232. Пунктом 3 шлюбного договору від 19 вересня 2018 року визначено, що все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, придбане, набуте або яке буде набуте чоловіком або дружиною після реєстрації шлюбу, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з подружжя, на чиє ім`я воно було або буде придбане, набуте (Т.1 а.с.182-183).

3.233. Відповідно до копії листа Головного сервісного центру МВС від 06 листопада 2018 року №31/750аз, згідно з наявною у базі даних Єдиного державного реєстру МВС інформацією, станом на 02 листопада 2018 року на ім`я ОСОБА_2 значиться зареєстрованим на праві власності такий транспортний засіб: Nissan Qashqai, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , дата державної реєстрації за особою 18 лютого 2015 року (Т.1 а.с.216).

3.234. Згідно з листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 20 липня 2023 року №31/26-7485, згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів 03 січня 2020 року транспортний засіб Nissan Qashqai, 2015 року випуску, об`єм двигуна 1997 см3, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_7 було перереєстровано з ОСОБА_2 на нового власника ОСОБА_50 на підставі договору купівлі-продажу №8041/2020/1855880 від 03 січня 2020 року, укладеного в ТСЦ 8041 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві. Вартість продажу тз за договором вказано 400000 грн (Т.8 а.с.159).

3.235. Таким чином, транспортний засіб Nissan Qashqai, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , відповідно до умов шлюбного договору, був особистою приватною власністю чоловіка відповідача ОСОБА_2 і в порядку поділу майна подружжя не підлягає, як і не підлягає стягнення грошової компенсації вартості транспортного засобу.

3.236. Відтак позов у частині визнання спільним сумісним майном ОСОБА_8 та ОСОБА_2 транспортний засіб Nissan Qashqai 2015 р.в., номер кузова НОМЕР_1 ; визнання за ОСОБА_8 право особистої приватної власності на 1/2 частину транспортного засобу марки Nissan Qashqai 2015 р.в., номер кузова НОМЕР_1 ; визнання за ОСОБА_8 право на компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки Nissan Qashqai 2015 р.в., номер кузова НОМЕР_1 у розмірі 200000,00 грн; стягнення з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки Nissan Qashqai 2015 р.в., номер кузова НОМЕР_1 у розмірі 200000,00 грн; та зобов`язання ОСОБА_2 перерахувати грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки Nissan Qashqai 2015 р.в., номер кузова НОМЕР_1 у розмірі 200000,00 грн на банківський рахунок ОСОБА_8 - задоволенню не підлягає.

3.237. Крім того, згідно з копією листа Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 18 лютого 2020 року №31/26-123аз, згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів у період з 11 серпня 2007 року по 17 лютого 2020 року за ОСОБА_8 були зареєстровані наступні тз: 12 квітня 2008 року зареєстровано автомобіль TOYOTA CAMRY 2.4, 2008 року випуску. 10.01.2019 зазначений автомобіль перереєстровано на нового власника (Т.6 а.с.210).

3.238. Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 20 липня 2023 року №31/26-7485, згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів 10 січня 2019 року транспортний засіб TOYOTA CAMRY, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2362 см3, номер кузова НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_2 було перереєстровано з ОСОБА_8 на ТОВ «МЕДЕЛЬЇН ІНВЕСТ ЛІЗИНГ», , на підставі договору купівлі-продажу №8043/2019/1262004 від 10 січня 2019 року, укладеного в ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві. Вартість продажу тз за договором вказано 139250 грн (Т.8 а.с.159).

3.239. Таким чином, слушними є твердження представника відповідача ОСОБА_2 в частині того, що позивач ОСОБА_8 , скориставшись умовами шлюбного договору від 19 вересня 2018 року, була власником транспортного засобу та відчужили його як особисту приватну власність.

3.240. Щодо поділу доходу від підприємницької діяльності. Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 05 червня 2023 року, 18 листопада 2009 року зареєстровано ФОП ОСОБА_2 , реєстраційний номер НОМЕР_9 , ідентифікаційний код НОМЕР_10 , основним видом діяльності якого є 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (Т.8 а.с.28).

3.241. Згідно з листом ГУ ДПС у м. Києві від 26 червня 2023 року №19584/5/26-15-24-01-03-08, згідно з даними інформаційно-комунікаційних ресурсів ГУ ДПС у м. Києві, ОСОБА_2 перебуває на обліку як фізична особа-підприємець зареєстрований в ГУ ДПС у м. Києві, в ДПІ у Солом`янському районі, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №0020138 від 18.11.2009. Згідно з даними, які містяться в інформаційно-комунікаційних ресурсах ГУ ДПС у м. Києві, за період з 01 січня 2013 року по 26 липня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 господарську діяльність здійснював на загальній системі оподаткування. Згідно з показниками, наведеними в:

- податковій декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік: сума загального оподаткованого доходу 124248,00 грн, сума чистого оподаткованого доходу 16476,06 грн;

- податковій декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік: сума загального оподаткованого доходу 127053,00 грн, сума чистого оподаткованого доходу 19596,00 грн;

- податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік: сума загального оподаткованого доходу 222852,95 грн, сума чистого оподаткованого доходу 22766,00 грн;

- податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік: сума загального оподаткованого доходу 333579,40 грн, сума чистого оподаткованого доходу 49899,69 грн;

- податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік: сума загального оподаткованого доходу 394491,00 грн, сума чистого оподаткованого доходу 52972,17 грн;

- податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік: сума загального оподаткованого доходу 439381,00 грн, сума чистого оподаткованого доходу 48673,59 грн;

- податковій декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік: сума загального оподаткованого доходу 449670,45 грн, сума чистого оподаткованого доходу 56450,38 грн (Т.8 а.с.91-93).

3.242. Так, матеріалами справи підтверджено, а позивачем ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_2 не заперечується, що відповідач ОСОБА_2 у період перебування в шлюбі з позивачем ОСОБА_8 здійснював господарську діяльність, оскільки був зареєстрований як фізична особа-підприємець, внаслідок чого отримував відповідний дохід.

3.243. При цьому, предметом поділу між подружжям вважаються доходи від заняття підприємницькою діяльністю під час шлюбу, що базується на засадах ст.ст.60, 61 СК України, та знаходить відображення в судовій практиці. Зазначена правова позиція викладена в Постанові ВС від 19 вересня 2018 року у справі №719/232/16-ц.

3.244. Однак суд зауважує, що за загальним правилом дохід розраховується як загальна сума грошей, отримана від реалізації товарів або послуг, а прибуток - це дохід з вирахуванням податків, витрат на виробництво, придбання і збут товарів або послуг.

3.245. Таким чином, в порядку поділу спільного майна подружжя не можуть підлягати стягненню валові доходи, які надходять на рахунок фізичної-особи підприємця, а підлягає розподілу виключно прибуток, тобто гроші, які ФОП отримував у вигляді надлишку після сплати всіх податків, зборів і платежів. Ця обставина підлягає доказуванню на загальних підставах.

3.246. Аналогічна за своїм змістом правова позиція міститься й у постанові КЦС ВС від 30 вересня 2021 року (справа №755/20605/15-ц) згідно з якою вимога про стягнення доходу від підприємницької діяльності не підлягає задоволенню з огляду на те, що звітність, на яку посилається особа, відображає валовий дохід фізичної особи - підприємця. Для цілей оподаткування такий дохід розраховується як загальна сума грошей, отримана в результаті реалізації товарів або послуг, у той час як прибуток - це дохід з відрахуванням витрат на виробництво, придбання та збут товарів або послуг.

3.247. Таким чином, заявлені позивачем до поділу кошти включають у себе не лише прибуток (заробіток) підприємця, який можна було б визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а й кошти, які включають у себе собівартість надання послуг, виготовлення та реалізації продукції тощо.

3.248. Також суд зазначає і про те, що доходи від підприємницької діяльності, набуті одним із подружжя під час шлюбу, можуть або накопичуватись або витрачатись. Відповідно, що доходи, набуті під час шлюбу та витрачені в інтересах сім`ї, не можуть бути повторно окремим предметом поділу. Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 05 липня 2023 року по справі №295/98/21 (провадження №61-4943св23).

3.249. Відтак, поділу в даному випадку можуть підлягати лише грошові кошти у вигляді чистого прибутку, які не були отримані відповідачем та не витрачені в інтересах сім`ї.

3.250. Однак в даному випадку, звертаючись до суду із позовною вимогою щодо поділу доходів від підприємницької діяльності, сторона позивача не надала суду будь-яких доказів, що відповідали б критеріям достатності, належності, достовірності та допустимості та обґрунтованих розрахунків щодо розміру саме прибутку, отриманого відповідачем та не витраченого в інтересах сім`ї. Крім того, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_2 є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Як зазначено стороною відповідача ОСОБА_2 , так і підтверджено позивачем ОСОБА_8 , єдиним джерелом доходом сім`ї був дохід від діяльності кафе ОСОБА_2 , в той час як позивач не працювала. Тобто, зазначені кошти від підприємницької діяльності витрачались в інтересах сім`ї, на сім`ю та на утримання такої сім`ї.

3.251. Враховуючи викладене, позовні вимоги у частині визнання спільним сумісним майном ОСОБА_8 та ОСОБА_2 дохід від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 в розмірі 2091275,80 грн; здійснення поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_8 шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки від отриманого ОСОБА_2 доходу за 2017-2018 рік від здійснення підприємницької діяльності, що становить 1045637,90 грн; зобов`язання ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки від отриманого доходу ОСОБА_2 за 2017-2018 рік від здійснення підприємницької діяльності, що становить 1045637,90 грн на банківський рахунок ОСОБА_8 - задоволенню не підлягають.

3.252. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

3.253. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

3.254. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3.255. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

3.256. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

3.257. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

3.258. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

3.259. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

4. Висновки за наслідками судового розгляду.

4.1. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оцінивши всі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов у повному обсязі задоволенню не підлягає у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю вимог.

4.2. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

4.3. Пунктом 2 ч.2 ст.141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

4.4. Згідно з ч.ч.9, 10 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

4.5. Таким чином, у зв`язку із повною відмовою у задоволенні позову заходи забезпечення позову, застосовані постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 26 травня 2022 року, підлягають скасуванню, однак заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.

Керуючись ст.ст.12, 76-81, 141, 158, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Карпенко Оксана Михайлівна, приватний нотаріус Падалка Роман Олегович, приватний нотаріус Степаненко Дмитро Васильович, приватний нотаріус ОСОБА_22, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , про визнання договору дарування та шлюбного договору недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, витребування майна із чужого незаконного володіння та поділ майна подружжя - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі №760/32197/19 (провадження №61-11951св20).

Скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_7 , та квартиру АДРЕСА_6 .

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили цим рішенням суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про сторін:

1. Позивач ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_11 , АДРЕСА_19 .

2. Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_10 , АДРЕСА_19 .

3. Відповідач ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_12 , АДРЕСА_22

4. Відповідач ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_13 , АДРЕСА_23 .

5. Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_14 , АДРЕСА_24 .

6. Відповідач ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_15 , АДРЕСА_25 .

7. Третя особа приватний нотаріус Карпенко Оксана Михайлівна, АДРЕСА_26 .

8. Третя особа приватний нотаріус Падалка Роман Олегович, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52 А, оф. 728.

9. Третя особа приватний нотаріус Степаненко Дмитро Васильович, АДРЕСА_27 .

10. Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_22, м. Київ, вул. Львівська, 49.

11. Третя особа Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), , м. Київ, вул. Хрещатик, 36.

12. Третя особа ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_16 , АДРЕСА_19 .

13. Третя особа ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП НОМЕР_17 , АДРЕСА_28 .

Суддя Вікторія КИЦЮК

Текст виготовлено 22.04.2025