СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1914/24

пр. № 2/759/295/25

14 січня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м.Київ, бул.Лесі Українки, 26, офіс 411) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

24.01.2024 р. Цюпа О.В., яка представляє інтереси позивача, звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №443628-КС-001 про надання кредиту від 12.01.2022 р. у розмірі 72899,44 грн та понесені судові витрати. Разом із цим, просить витребувати в АТ «Універсал банк» інформацію, що може містити банківську таємницю, а саме, чи випускалась банківська карта № НОМЕР_1 та інформацію про рух коштів (виписку) за період з 12.01.2022 р. по 09.01.2024 р. по даній банківській карті відповідача. В обґрунтування позову вказує на укладення 12.01.2022 р. між позивачем та відповідачем договору № 443628-КС-001 про надання кредиту, який підписаний в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 30000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кошти у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно у повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором позики, відсотками, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 січня 2024 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року Клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м.Київ, бул.Лесі Українки, 26, офіс 411) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості, задоволено частково. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м.Київ, бул.Лесі Українки, 26, офіс 411) оригінали електронних доказів, а саме: оригінал Договору № 443628-КС-001 про надання кредиту від 12.01.2022 року; оригінали паспорта споживчого кредиту, пропозиції укласти договір (оферта), прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору № 443628-КС-001 про надання кредиту від 12.01.2022 року.

09.04.2024 р. від представника позивача надійшли письмові пояснення у справі у яких вказується, що до позовної заяви було надано Візуальну форму Договору № 443628-КС-001 про надання кредиту від 12.01.2022 року яка повністю відтворює оригінал електронної форми Договору, в тому числі і підпису позичальника, що був накладений одноразовим ідентифікатором «G-6596» шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Таким чином, примірник електронного Кредитного договору, наданий Позивачем до суду, є його оригіналами (з огляду на вищезазначені норми законодавства України) й будь-які інші варіанти Кредитного договору у Позивача відсутні та, відповідно, будь-який інший оригінал Кредитного договору до суду взагалі наданий не може бути. При цьому, зазначений оригінали Кредитного договору був збережений в первісному та незмінному вигляді.

09.04.2024 р. від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів від АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК".

16.04.2024 р. від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання позивача про витребування доказів від АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК".

17.04.2024 р. надійшли додаткові пояснення у справі, у яких позивач посилається на судову практику як на підставу своїх доводів про стягнення заборгованості.

17.04.2024 р. від представника відповідача надійшли додаткові пояснення. У яких вказує на відсутність оригіналів електронних доказів, що є підставою для відмови у позові. Розрахунок позивача є математично хибним і не відповідає наданим ним же копіям, а Позивач навіть якби надав докази укладання договору з додатками та руху коштів, відповідно до ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» не має права вимагати більше ніж передбачено у копіях договору з додатками, тобто 60500,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року витребувано від АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" (, місце знаходження: 04082, місто Київ, вулиця Автозаводська, будинок 54/19), наступні письмові докази, які становлять банківську таємницю: - письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 (який би підтверджував або спростовував факт оформлення та видачі (випуску) банківської картки та відкриття під неї відповідного банківського рахунку); - письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за 12.01.2022 року.

04.07.2024 р. від АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" надійшли витребовувані судом докази.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 12.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (Далі - Позивач, ТОВ «БІЗПОЗИКА) та ОСОБА_1 (Далі - Позичальник, Відповідач) укладено Договір № 443628-КС-001 про надання кредиту (Далі - Договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «БІЗПОЗИКА» 12.01.2022 року направлено ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір № 443628-КС-001 про надання кредиту.

12.01.2022 року ОСОБА_1 , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 443628-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-6596 , на номер телефону НОМЕР_3 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 12.01.2022 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та ОСОБА_1 було укладено Договір № 443628-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (Далі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір).

Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 0.86588198 процентів за кожен день користування Кредитом.

Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.

Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 30 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів.

Окрім того, спростовуючи доводи відповідача про відсутність доказів, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів, звертає увагу на наступне. Так, АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" вказує, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 від 21.09.2020 р.

З виписки за цим картковим рахунком, спеціальним платіжним засобом до якого є картка № НОМЕР_1 вбачається факт зарахування 12.01.2022 р. о 15:55-15:56 год. коштів у розмірі 30000,00 двома платежами: 20000,00 грн. та 10000,00 грн.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 443628-КС-001 Позичальника ОСОБА_1 , Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 443628-КС-001 на загальну суму 5 500,00 грн.

Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

У Постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року по справі №127/23910/14-ц зазначено, що: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 443628-КС-001 станом на 09.01.2024 року утворилась заборгованість за Договором № 443628-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 72 899,44 грн, що складається з: - Суми прострочених платежів по тілу кредиту - 30 000,00 грн; - Суми прострочених платежів по процентах - 40 003,04 грн; Суми прострочених платежів за комісією - 2 896,40 грн.

Щодо заперечень сторони відповідача про відсутність оригіналів електронних доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦКУ використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦКУ договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Таким чином, ЦК України розглядає декілька окремих рівноправних випадків дотримання письмової норми правочину, до яких у відповідності з нормами частини другої статті 202 ЦК України належить і Кредитний договір. Відтак, з огляду на вищезазначене кожний із вищеперелічених способів, визначений в ЦК як спосіб дотримання письмової форми правочину, має всі підстави для застосування при реалізації положень норми статті 1055 ЦК України (щодо обов`язкового дотримання письмової форми кредитного договору).

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Нормативно-правове обґрунтування укладення кредитного договору в електронній формі відповідно до норм Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до абзацу першого ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до абзацу третього ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Відповідно до абзацу четвертого ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб`єктами.

Відповідно до абзацу першого ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Відповідно до абзацу другого ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Відповідно до абзацу шостого ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 р. у справі №922/51/20 на підставі аналізу ст. 73, 77, 91, 96 НПК України був сформульований правовий висновок, відповідно до якого учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ у таких формах: оригінал; електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (ч. 3 ст. 96 ГПК України), який є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи (п. 1 ч. 2 ст. 73 ГПК України).

Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, якщо оригінал електронного доказу не був поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

У матеріалах справи наявні: копія паспорта споживчого кредиту, що містить всі істотні умови кредиту; копія Договору № 443628-КС-001 про надання кредиту від 12.01.2022 року; копія Пропозиції укласти договір (оферта) № 443628-КС-001 про надання кредиту від 12.01.2022 року; копія прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору № 443628-КС-001 про надання кредиту від 12.01.2022 року; візуальна форма послідовності дій Клієнта, щодо укладення електронного Договору про надання кредиту № 443628-КС-001 від 12.01.2022 р. в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті www.my.bizpozyka.com; копія анкети клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.bizpozyka.com); копія повідомлення (або платіжного доручення, квитанції платіжної системи про перерахунок 12.01.2022 року коштів в сумі 30 000,00 грн. на картку клієнта.

Порушень порядку надання і отримання доказів судом не встановлено, у суду не має сумніву щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу.

Вказане свідчить про відсутність підстав для дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності у суду обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу.

Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відповідача у цій частині. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Заперечення відповідача зводяться лише до ухилення від цивільно-правової відповідальності за невиконання договірних зобов`язань.

Твердження відповідача про хибність розрахунку заборгованості судом не приймаються до уваги, оскільки заявляючи доводи про помилковість здійснених позивачем нарахувань за кредитним договором, власного розрахунку відповідач не надає. Клопотання про проведення судово-економічної експертизи з метою визначення повноти нарахування і сплати відсотків за користування кредитними коштами позичальником відповідачем не заявлялось.

Відповідно до ч. 1ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України).

Частиною 2статті 639 ЦК України також визначено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі N 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року N 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно із ч. 6ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно кредитного договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА".

Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" через веб-сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника.

Укладення Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним укладенню кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

Аналіз розрахунку заборгованості, що перевірено судом, свідчить про те, що заборгованість за тілом кредиту та відсотками нараховувалася у межах строку дії договору та згідно йому умов. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований. Заявлення одних лише тверджень про хибність проведеного розрахунку без посилання на відповідні докази недостатньо.

Суд вважає, що вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом відповідають чинному законодавству.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" не повернуто, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за користування ними.

Крім того, як зазначає позивач у позові, відповідач на виконання умов договору здійснював часткову оплату заборгованості на загальну суму 5500,00 грн., що за своєю суттю є визнанням боргу.

Щодо частини позовної вимоги про стягнення комісії за договором, суд зазначає наступне.

Так, у рішенні від 11.07.2013 N 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

На спірні правовідносини за цим договором поширюється дія Закону України "Про споживче кредитування", адже за договором позичальнику надано споживчий кредит та такий укладено зі строком погашення кредиту терміном шість місяців.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом передбачено право фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року (справа N 202/5330/19) у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які встановлено щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування".

Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин умова кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемною відповідно до ч. 1ст. 11 цього Закону.

Суд звертає увагу, що у договорі не вказано за які саме послуги позивач встановив комісію. Умови самого договору не містять переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.

Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і їх погодження із споживачем при укладенні договору, а тому обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Зазначені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року (справа N 755/11636/21) та від 16 листопада 2022 року (справа N 755/9486/21).

Аналізуючи умови договору, суд дійшов переконання про те, що позивачем не подано доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували, які саме послуги надаються відповідачеві за котрі необхідно здійснювати сплату комісії, а відтак суд вважає, що відповідач не зобов`язаний сплачувати таку комісію, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.

За таких обставин суд дійшов висновку, що із відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором №443628-КС-001 про надання кредиту від 12.01.2022 р. у розмірі 70003,04 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 30 000,00 грн. та суми прострочених платежів по процентах - 40 003,04 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 2325,50 грн.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 530, 610, 625,1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 259, 263-265, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м.Київ, бул.Лесі Українки, 26, офіс 411) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (код ЄРДПОУ: 41084239, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 26, офіс, 411, м. Київ) заборгованість за договором №443628-КС-001 про надання кредиту від 12.01.2022 р. у розмірі 70003,04 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (код ЄРДПОУ: 41084239, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 26, офіс, 411, м. Київ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 2325,50 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Єросова