Номер провадження: 22-ц/813/3558/25
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Скиби Є.А.,

первісного позивача ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_2 адвоката Голоденко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Скиби Євгена Анатолійовича, та представника ОСОБА_2 - адвоката Голоденко Лесі Олегівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2024 року, повний текст якого складено 16.12.2024 року і ухваленого під головуванням судді Гниличенко М.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування,

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із батьком.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі у подружжя народилася донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26.08.2022 року у справі № 94715617/22 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця з дня пред`явлення позову 21.07.2022 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначив, що сплачує вчасно аліменти та заборгованості не має, вказаний факт стороною відповідача не оспорюється.

Також позивач вказав, що спільне життя з дружиною не склалося у зв`язку з її агресивною поведінкою у відношенні до нього та їх малолітньої дитини.

Так, з серпня 2021 року відповідач різко змінила відношення до доньки, почавши на неї голосно кричати, ображати, висловлюватись на її адресу нецензурною лайкою, спочатку позивач намагався пояснити таку поведінку дружини її втомою, пов`язану з недоспаними ночами. Тому, він як батько дитини, частково взяв тягар по догляду за дитиною, щоночі прокидався, готовив дитині суміші, годував її, гуляв з нею, надаючи можливість дружині відпочити. Позивач неодноразово просив відповідачку змінити відношення до дитини, але всі прохання залишились поза уваги.

Позивач зазначив, що коли дитині виповнилось чотири місяці, відповідач, не розрахувавши силу, намагалась заспокоїти дитину, яка постійно плакала, та вивихнула руку доньці, внаслідок чого була змушена звертатись за медичною допомогою та дитині було накладено гіпс.

Крім того, , 15.01.2022 року ОСОБА_1 без його відома, забрала дитину та покинула їх спільне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тому позивач звертався з заявою до правоохоронних органів.

Також, 14.02.2022 року позивач звертався до Служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою щодо здійснення перешкод у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити його вимоги.

29.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради у Хаджибейському районі, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю (а.с.58).

Зустрічний позов було обґрунтовано тим, що Орган опіки та піклування своїм рішенням вважає доцільним визначити місце проживання дитини із матір`ю.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_2 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.137-145).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Скиба Є.А. ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2024 року, в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалення нового судового рішення, яким зустрічний позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.147-154).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Голоденко Л.О. ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2024 року, в частині відмови в задоволенні первісного позову та ухвалення в цій частині нового судового рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права (а.с.169-176).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвокат Голоденко Л.О., яка діє в інтересах апелянта ОСОБА_2 , просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2024 року в частині відмовити у задоволенні зустрічного позову залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необгрунтованість (а.с.187-197).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 і відмови в задоволенні апеляційної скарги первісного позивача ОСОБА_2 , виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні первісних і зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на виховання дитини обома батьками у взаємодії, тому зважаючи на таку форму участі батьків у вихованні дитини щодо конкретного встановлення місця її проживання з одним із батьків, не призведуть до ефективного вирішення спору та не будуть відповідати потребам та інтересам дитини.

Проте, з такими висновками суду погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Так, із матеріалів справи вбачається, що первісний позивач ОСОБА_2 та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 (до шлюбу - « ОСОБА_4 ») 21.11.2020 року уклали шлюб, який зареєстрований Малиновським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що складено відповідний актовий запис за № 2873 (а.с. 17).

За час шлюбу у сторін народилась дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.05.2021 року серія НОМЕР_1 , батьками в якому вказані сторони по справі (а.с.18).

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 25.08.2022 року у справі № 947/15827/22 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26.08.2022 року у справі № 94715617/22 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів було задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця з дня пред`явлення позову 21.07.2022 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп. та на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. (а.с.28).

Первісний позивач у позовній заяві вказував, що він сплачує вчасно аліменти та заборгованості не має, вказаний факт стороною відповідача не оспорюється.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_2 посилався на те, що спільне життя з відповідачкою і його колишньою дружиною ОСОБА_1 не склалося, у зв`язку з її агресивною поведінкою у відношенні до нього та їх малолітньої дитини. Позивач також зазначив, що з серпня 2021 року відповідач різко змінила відношення до доньки, почавши на неї голосно кричати, ображати, висловлюватись на її адресу нецензурною лайкою, спочатку позивач намагався пояснити таку поведінку дружини її втомою, пов`язану з недоспаними ночами. Тому, він як батько дитини, частково взяв тягар по догляду за дитиною, щоночі прокидався, готовив дитині суміші, годував її, гуляв з нею, надаючи можливість дружині відпочити. Позивач неодноразово просив відповідачку змінити відношення до дитини, але всі прохання залишились без уваги.

Крім того, позивач зазначив, що коли дитині виповнилось чотири місяці, відповідач, не розрахувавши силу, намагалась заспокоїти дитину, яка постійно плакала, та вивихнула руку доньці, внаслідок чого була змушена звертатись за медичною допомогою та дитині було накладено гіпс.

В підтвердження даних обставин, до позову було надано Довідку №28331 від 05.10.2021 року відділення екстреної травматологічної та хірургічної допомоги КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», з якої вбачається, що дитина ОСОБА_3 була на огляді ортопеда-травматолога з приводу вправлення підвивиха руки, накладено гіпс (а.с.21).

Більше того, зі слів позивача, 15.01.2022 року ОСОБА_1 без його відома, забрала дитину та покинула їх спільне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що і змусило позивача звертатися з відповідною заявою до правоохоронних органів (а.с.22).

Крім того, 14.02.2022 року позивач звертався до Служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою щодо здійснення перешкод у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2).

Також, до позову було надано диск із доказами негативної поведінки матері щодо дитини, де записано нецензурні вислови відповідачки на адресу дитини/а.с.32/.

Матеріали справи мають також докази того, що між позивачем та відповідачем виникали суперечки з приводу участі кожного із них у вихованні дитини, виникає непорозуміння щодо визначення місця проживання дитини, тому позивач змушений звернутись до суду та до органу опіки та піклування з заявою про розгляд питання щодо місця проживання дитини.

Разом з тим, звертаючись до суду із зустрічним позовом (а.с.58-60), первісний відповідач ОСОБА_1 посилалась на те, що вона належним чином піклується про доньку сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації.

Зазначені обставини підтверджуються Актом обстеження умов проживання малолітньої дитини від 27.12.2023 року, висновком Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки і піклування, згідно якого вищевказаний орган вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.62-64), декларацією № 0001-28НХ-5ХАО про вибір дитині лікаря, який надає первинну медичну допомогу (а.с.65), а також Довідкою Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла-садок № 107 комбінованого типу Одеської міської ради № 01-28/33 від 01.11.2023 року (а.с.71).

Вирішуючи даний спір, колегія суддів зазначає наступне:

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Крім того, за змістом ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно до ст. 150, та ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що сторона відповідача ОСОБА_1 не скористалась своїми процесуальними правами та не надала суду відзив на первісну позовну заяву, в якому спростувала би доводи позивача або надала свої заперечення щодо викладених у позові фактів, крім того, надавши зустрічну позовну заяву, фактично обмежилась інформацією щодо хронологічних подій у сім`ї та посиланням на висновок органу опіки та піклування, не спростувавши доводи первісного позову, що може свідчити про погодження з обставинами, викладеними позивачем у позові та у поясненнях наданих у суді.

З цих підстав, колегія суддів зазначає, що доводи сторони первісного відповідача ОСОБА_1 , які викладені нею в зустрічному позові, не спростовані первісним позивачем ОСОБА_2 і матеріали справи на мають жодного доказу про те, що первісний відповідач ОСОБА_1 на час розгляду даної справи має якість негативні якості, які б могли вплинути на негативне піклування і розвиток малолітньої дитини сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів також зазначає, що згідно із ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно ч.5 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно послався на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року, у справі № 742/710/19, згідно якого висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.

Разом з тим, надаючи даний висновок від 19.02.2024 року за № 0456/01-20, орган опіки та піклування врахував результат бесіди з матір`ю дитини та батьком, обстеження житлово-побутових умов проживання, а тому, виходячи з інтересів дитини, вважав доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 (а.с.62-64).

На думку колегії суддів, даний висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, не спростований матеріалами справи а також первісним позивачем ОСОБА_2 .

Колегія суддів також зазначає, що ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, за змістом ст. 9 Конвенції - дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Таких правових позицій дотримується і Верховний Суд, який у своїй постанові від 16.02.2024 року по справі № 465/6496/19 зазначив, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

З цих підстав, колегія суддів зазначає, що первісний позивач у справі ОСОБА_2 проживає один, працює в Господарському суді Одеської області з 22.09.2011 року, а з 03.03.2014 року по теперішній час - на посаді головного спеціаліста статистичного відділу (а.с.20), що свідчить про його неможливість приділяти належну увагу вихованню і розвитку своїй трирічній доньці.

Що стосується часу для зустрічей батька і дитини для її виховання, розвитку і спілкування батька з дитиною, то зазначені обставини не є предметом даного судового розгляду, а тому їм оцінка не надається.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти первісних позовних вимог, своїх доводів, викладених у зустрічному позові, оскаржуваного судового рішення та доводів своєї апеляційної скарги.

В свою чергу, заявник апеляційної скарги ОСОБА_2 не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх первісних позовних вимог, заперечень проти зустрічних позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів своєї апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

З огляду на викладені обставини, в своїй сукупності, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Голоденко Л.О. залишити без задоволення, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скиби Є.А. задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2024 року, в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, скасувати і ухвалити в цій частині постанову, якою зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 ..

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2024 року слід залишити без змін.

Крім того, відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також слід зазначити, що згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених ч. 4 ст. 137 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

При зменшенні витрат на професійну правничу допомогу апеляційним судом враховано:

- чи змінювалася правова позиція сторін у справі в суді першої інстанції;

- чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 910/20852/20.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у розмірі 5 000,00 грн.

При цьому колегія суддів виходить із принципів розумності та справедливості судових витрат на правничу допомогу.

Враховуючи викладене, а також те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції в сумі 1211,20 грн. (а.с. 61) та апеляційної інстанції у сумі 1609,50 грн. (а.с.155), а всього у загальному розмірі 2 820,70 грн., та судові витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 367, 368, п.4 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Голоденко Лесі Олегівни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скиби Євгена Анатолійовича задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2024 року, в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, скасувати.

Ухвалити в цій частині постанову, якою зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , судовий збір за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанціях у загальному розмірі 2 820,70 (дві тисячі вісімсот двадцять гривень 70 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , судові витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Через перебування судді Комлевої О.С. на заняттях в НШС України в період з 14.04 по 18.04 2005 року, повне судове рішення складено 21.04.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева