Номер провадження: 22-ц/813/3171/25
Справа № 501/163/24
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сегеди С.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пасічник Олени Вячеславівни, представника ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 жовтня 2024року, постановленого під головуванням судді Петрюченко М.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за несвоєчасну сплату боргу, -

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації, згідно якого просить суд стягнути з ОСОБА_2 , згідно вимог ст.625 ЦК України за несвоєчасну сплату заборгованості, а саме: 3% річних 5 101,63 грн. та компенсацію внаслідок зростання інфляції 22 920,00 грн., всього у сумі 28 021,63 грн. та судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 25 вересня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області у справі №511/3841/2012 ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди в розмірі 20 024,79 грн.

У зв`язку з невиконанням боржником зазначеного рішення в добровільному порядку, позивач вимушений звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання рішення суду, за результатами якого заборгованість стягнуто частково у сумі 378,32 грн., залишок боргу 19 646,47 грн.

15 вересня 2014 року Іллічівським міським судом Одеської області у справі №501/3468/14-ц ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача компенсацію за несвоєчасну сплату заборгованості за 2013 рік, а саме: три відсотки річних - 589,40 грн. та компенсацію внаслідок зростання інфляції - 98,23 грн., а також судових витрат у розмірі 243,60 грн., всього у сумі 931,23 грн.

Сума боргу склала 19 646,47 грн. + 931,23 грн. = 20 577,70 грн.

19 лютого 2016 року Іллічівським міським судом Одеської області у справі №501/4405/15-ц ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача компенсацію за несвоєчасну сплату заборгованості за 2014 - 2015 роки, а саме: три відсотки річних - 1 005,60 гри. та компенсацію внаслідок зростання інфляції - 11 832,90 тон., а також судових витрат у розмірі 487,20 грн., всього у сумі 1 005,60 грн. + 11 832,90 грн. + 487,20 грн. = 13 325,70 грн.

Сума боргу склала 20 577,70 грн. + 13 325,70 грн. = 33 903,40 грн.

28 серпня 2018 року Іллічівським міським судом Одеської області у справі №501/697/18 ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача компенсацію за несвоєчасну сплату заборгованості за період з вересня 2015 року по лютий 2018 року, а саме: три відсотки річних 2 276,24 гри. та компенсацію внаслідок зростання інфляції 10 107,38 грн., а також судових витрат у розмірі 707,80 грн. Всього у сумі 2 276,24 грн. + 10 107,38 грн. + 707,80 грн.

Сума боргу склала 33 903,40 грн. + 13 091,42 грн. = 46 994,82 грн.

У зв`язку із тривалим невиконанням боржником зазначених рішень суду позивач зазнає певних втрат, зокрема, належні йому до сплати кошти знецінюються внаслідок інфляції.

Внаслідок чого, для відшкодування зазначених втрат позивач звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області, який 22.06.2021 року у справі №501/4042/20 ухвалив рішення, яке набуло чинності 31 липня 2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на його користь компенсації за несвоєчасну сплату заборгованості за період з березня 2018 року по листопад 2020 року, а саме: 3% річних 3 648,06 грн. та компенсації внаслідок зростання інфляції 7 538,62 грн., а також судових витрат у розмірі 840,80 грн. Всього у сумі 3 648,06 грн. + 7 538,62 грн. + 840,80 грн. = 12 0278,48 грн.

Станом на 01.12.2020 загальна сума боргу склала 46 994,82 грн. + 12 027,48 грн. = 59 022,30 грн.

Виконавчі листи за зазначеними рішеннями пред`явлені до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Колечко Д.М.

До самостійного виконання вищезазначених рішень ОСОБА_2 не приступив.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з ОСОБА_2 5101,63 грн. - 3% річних та інфляцію у розмірі 22910,00 грн., а всього 28 021,63 грн. та судові витрати у розмірі 1 211,20 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21 жовтня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Пасічник О.В., представник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянтзазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги результати виконання раніше ухвалених судових рішенні про стягнення суми заборгованості і суми компенсації за не своєчасну сплату, отже помилково рахуючи, що стягнення компенсації за не виконання боргових зобов`язань є подвійним стягненням.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 90 840 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. х 30 = 90 840 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1, ч. 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 28021,63 грн., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п. 1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 25 вересня 2012 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області ухвалено рішення, та з урахуванням ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 08 жовтня 2012 року про виправлення помилки, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 5114,79 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с. 7-8, 9).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15 вересня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 687,63 грн. 3% річних та інфляційні витрати за невиконання рішення суду від 25 вересня 2012 року.

Рішенням суду встановлено, що рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 вересня 2012 року виконано частково у розмірі 378,32 грн., залишок складає 19646,47 грн. (а.с. 10).

19 лютого 2016 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області ухвалено рішення, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 3% річних та інфляційні витрати за 2014-2015 рік за невиконання рішень Іллічівського міського суду Одеської області від 25 вересня 2012 року, від 15 вересня 2014 року на загальну суму 20577,70 грн. у розмірі 12838,51 грн. (а.с. 11).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28 серпня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 3% річних та інфляційні витрати з вересня 2015 року по лютий 2018 року у розмірі 12383, 62 грн. (а.с. 12-13).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22 червня 2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 11 186,68 грн. 3% річних та інфляційні витрати за невиконання рішення суду з березня 2018 року по листопад 2020 року (а.с. 15-16).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області від 01.12.2023 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого 19.12.2012 року на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 вересня 2012 року (а.с. 18).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області від 01.11.2023 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого 31.10.2014 року на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 вересня 2014 року (а.с. 20).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області від 11.01.2024 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого 05.04.2016 року на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 2016 року (а.с. 24).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області від 11.01.2024 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого 28.09.2018 року на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 серпня 2018 року (а.с. 28).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області від 02.08.2021 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого 02.08.2021 року на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 червня 2021 року (а.с. 30).

В своєму позові ОСОБА_1 , з урахуванням рішень Іллічівського міського суду Одеської області від 25 вересня 2012 року, 15 вересня 2014 року, 19 лютого 2016 року, 28 серпня 2018 року, 22 червня 2021 року, розраховує індекс інфляції та 3 % річних з грудня 2020 року по грудень 2023 року, виходячи з основного боргу у розмірі 19646,47 грн. (20024,79 378,32), та стягнутих 3% річних та індексу інфляції у загальному розмірі 59022,30 грн.

Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції наведеного не врахував, дійшовши необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 3 % річних у зв`язку з невиконанням рішень суду, залишивши поза увагою, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові ВС від 24.04.2024 у справі № 947/68/22.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково вважав, що 3 % річних та інфляційні витрати підлягають стягненню тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги, з підстав того, що в проваджені приватного виконавця перебувають у провадженні всі рішення суду про стягнення, як основного боргу так і рішення суду про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат за невиконання рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц.

У пункті 8.22. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

При цьому, компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 має заборгованість перед ОСОБА_1 за невиконання рішень Іллічівського міського суду Одеської області від 25 вересня 2012 року, 15 вересня 2014 року, 19 лютого 2016 року, 28 серпня 2018 року, 22 червня 2021 року у загальному розмірі 59022,30 грн., позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав.

Щодо інфляційних витрат та 3 % річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку індексації, наданим позивачем, вбачається, що розрахунок проведено з грудня 2020 року по грудень 2023 року, та сума зазначена у розмірі 22920 грн.

Колегія суддів, звертає увагу, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

За період зазначений позивачем з грудня 2020 року по лютий 2022 рік (з грудня 2020 року - 100,9%; за 2021 рік - 101,3%, 101,0%, 101,7%, 100,7%, 101,3%, 100,2%, 100,1%, 99,8%, 101,2%, 100,9%, 100,8%, 100,6%; за 2022 рік за січень, лютий - 101,3%, 101,6%, 104,5%, 103,1%, 102,7%, 103,1%, 100,7%, 101,1%, 101,9%, 102,5%, 100,7%, 100,7%, за 2023 рік - 100,8%, 100,7%, 101,5%, 100,2%, 100,5%, 100,8%, 99,4%, 98,6%, 100,5%, 100,8%, 100,5%) величина індексу споживчих цін перевищувала поріг індексації у розмірі 103%, у березні, квітні та червні, а тому сума боргу може бути проіндексована лише за ці три місяця.

Індекс інфляції за період - березень та квітень 2022 року (104.5 : 100) x (103.1 : 100) x (102.7 : 100) = 1.106485

Інфляційне збільшення = 59022 x 1.106485 - 59022 = 6 284,94 грн.

Індекс інфляції за червень 2022 року (103.1 : 100) x (100.7 : 100) = 1.038217

Інфляційне збільшення = 59022 x 1.038217 - 59022 = 2 255,64 грн.

За наведених підстав на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_4 за невиконання рішення суду в загальному розмірі 59022,30 грн. з грудня 2020 року по грудень 2023 року підлягає стягненню інфляційні витрати у розмірі 8540,58 грн.

Позивачем наданий розрахунок, з якого вбачається, що 3 % річних розраховані з грудня 2020 року по грудень 2023 року у розмірі 5101,63 грн., колегія суддів з таким розрахунком погоджується.

За наведених підстав, колегія суддів приходить висновку про те, що за період з грудня 2020 року по грудень 2023 року стягненню підлягають інфляційні витрати у розмірі 8540 грн. 58 коп., а 3 % річних підлягають стягненню у розмірі 5101 грн. 63 коп.

Відповідачем було до суду першої інстанції подано заяву про строк позовної давності, а також не застосування ст. 625 ЦК України під час воєнного стану.

Колегія суддів вважає заяву ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності, такою, що задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Строк карантину неодноразово продовжувався, в зв`язку з чим карантин в Україні діяв в період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Зважаючи на те, що позов подано у січні 2024 року, а заборгованість, яку заявник просить стягнути згідно ст. 625 ЦК України, виникла з 01 грудня 2020 року, строки позовної давності продовжені законом до моменту їх спливу, а тому заява ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи за подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (а.с. 1).

За подання апеляційної скарги, адвокат Пасічник О.В., в інтересах ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1816,80 грн. (а.с. 120).

З огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 , підлягають частковому задоволенню на суму 13 642,21 грн. (48,68%), на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанціях у розмірі 1474,03 грн.

З огляду на положення ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Пасічник Олени Вячеславівни, представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 жовтня 2024року скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за несвоєчасну сплату боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 )компенсацію, згідно вимог ст. 625 ЦК України за несвоєчасну сплату заборгованості у загальному розмірі 13 642 гривні 21 копійки, яка складається із: інфляційних витрат у розмірі 8 540 гривень 58 копійок та 3 % річних у розмірі 5 101 гривні 63 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 )витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1 474 гривні 03 копійки.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 22 квітня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Є.С. Сєвєрова