ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1675/25Головуючий у 1-й інстанції Позняка В.М.
Провадження № 22-ц/817/449/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря - Дідух М.Є.

та позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 607/1675/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2025 року, постановлену суддею Позняком В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до громадської організації "Садівниче товариство "Вітамін" про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

у січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до громадської організації "Садівниче товариство "Вітамін" про визнання протиправними дії відповідача, які пов`язані із незаконним складанням 11 січня 2025 року акту "Про порушення користування електроенергією на території СТ "Вітамін" та скасування акту.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач склав акт "Про порушення", який не відповідає формі уніфікованого акту про порушення, встановленого додатком 9 ПРРЕЕ.

Громадська організація "Садівниче товариство "Вітамін" не є ліцензованим регулятором електропостачальником, оператором системи розподілу, оператором системи передачі - вона у відповідності до ПРРЕЕ є колективним побутовим споживачем.

Тому ГО "СТ "Вітамін" у відповідності до ПРРЕЕ не може утворювати комісію по розгляду актів про порушення згідно додатку 9 до ПРРЕЕ або створювати ерзац- комісію для розгляду власних актів про порушення користування електроенергією на території відповідача, яку він називає правлінням ГО "СТ "Вітамін".

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2025 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до громадської організації "Садівниче товариство "Вітамін" про захист прав споживачів закрито на підставі вимог пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2025 року скасувати та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що до суду позов щодо скасування протоколу щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акта неправомірними ним не надавався і не міг бути наданим.

Псевдо акт про порушення користування електричною енергією на території СТ "Вітамін" був складений 11 січня 2025 року. У ньому зазначено, що він має бути розглянутий на правлінні товариства до 18 січня 2025 року.

Вищим органом управління громадською організацією "Садівниче товариство "Вітамін" є її загальні збори. Після набуття чинності ПРРЕЕ в державі правління товариства не виносило на затвердження свого вищого органу рішення, завдяки якому би була можливість споживачам колективного побутового споживача укласти або договір, який передбачений або п. 10.2.5 або 10.2.6 ПРРЕЕ. Власні, так би мовити ПРРЕЕ, свідчать про те, що може укладатися договір про користування електроенергією на території СТ "Вітамін", що свідчить про явну феодалізацію саме садівничого товариства "Вітамін" і практичне застосування на території цього колективного побутового споживача власних законів, зміст яких відомий тільки тим, хто їх застосовує.

ГО "СТ "Вітамін" є колективним побутовим споживачем, тому у відповідності до ПРРЕЕ не може утворювати комісію про розгляд актів про порушення згідно додатку 9 до ПРРЕЕ або створювати ерзац - комісію для розгляду власних актів про порушення користування електроенергією на території відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не поступав.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній.

Громадська організація "Садівниче товариство "Вітамін" повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявна довідка про доставку електронного документа.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності ГО "СТ "Вітамін", яка належним чином повідомлена про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем електроенергії садового будинку по АДРЕСА_1 , яка постачається через колективного споживача СТ «Вітамін».

При перевірці за вказаною адресою 11 січня 2025 року голова правління та енергетик СТ «Вітамін» в присутності ще двох осіб склали акт, в якому зафіксували ряд обставин, зокрема, що лічильник не зареєстрований в СТ «Вітамін», ввідний автомат пломби не має, повірка лічильника за останні 10 років відсутня, перевірити схему підключення лічильника неможливо, порушено вимоги статуту, лічильник встановлено на висоті 2 м 20 см, договір користування електроенергією не підписано.

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ГО "СТ "Вітамін", за захистом, на його думку, порушених цивільних прав, в якому просив визнати протиправними дії колективного побутового споживача - ГО "СТ "Вітамін", які пов`язані із незаконним складанням 11 січня 2025 року акту "Про порушення користування електроенергією на території СТ "Вітамін" та скасування його.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження виходив з того, що зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), а відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Тому такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За таких обставин, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини і має бути ефективним.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду із позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Такі позови не підлягають судовому розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц (провадження № 14-503цс18) зроблено висновок, що «захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення ПКЕЕ є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. […] З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акта неправомірними, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права».

У справі, що переглядається, складений 11 січня 2025 року головою правління та енергетиком громадської організації "Садівниче товариство «Вітамін» в присутності ще двох осіб акт є лише фіксацією порушень, що були виявлені під час проведення перевірки, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Зазначений акт може бути визнаний як доказ із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про закриття провадження у справі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, норми процесуального права судом застосовані правильно, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали не має.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залиши без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 21 квітня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома