ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 квітня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/3896/24

Головуючий у першій інстанції Бузунко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/821/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Бузунко О.А.), ухвалене у смт Козелець,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №б/н від 03 квітня 2023 року у розмірі 92 413,54 грн, яка складається з: 72 595,82 грн заборгованість за тілом кредиту, 19 817,72 грн заборгованість за простроченими відсотками. Свої вимоги мотивувало тим, що 03 квітня 2023 року відповідач у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТP пароля підписав Заву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої отримав платіжний інструмент кредитну картку № НОМЕР_1 строком дії 04/27, тип універсальна. ОСОБА_1 користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування ним, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2024 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за Кредитним договором №б/н від 03.04.2023 року в розмірі 92 413,54 грн та судові витрати у розмірі 2 422,40грн; розстрочено відповідачу виконання судового рішення шляхом сплати заборгованості рівними частинами протягом 6 місяців, тобто по 15 402,40 грн щомісяця. Рішення суду мотивовано тим, що між сторонами по справі виникли правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що на даний час заборгованість за вказаний в позовній заяві період взагалі відсутня. Також відповідач вказує, що він у судовому засіданні 30 жовтня 2024 року сказав, що визнає позов, знаходячись під тиском судді та маючи посттравматичний стресовий розлад. При цьому він не подавав клопотання про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог і не просив розстрочити суму сплати заборгованості. За доводами ОСОБА_1 , судом першої інстанції неправильно та неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки доказів, прийнято до розгляду заяву, яка, начебто, підписана відповідачем, неправильно визначено відповідно до встановлених судом обставин правовідносини, період нарахування заборгованості та її розмір.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить залишити її без задоволення. Позивач вказує, що при укладанні договору від 03 квітня 2023 року сторони письмово погодили істотні умови кредитування за послугою «Кредитні картки» (п.9.2, 9.3), зокрема погодили розмір процентної ставки за користування кредитними коштами 42% річних для картки Універсальна. Банк звертає увагу, що ним пред`явлено до стягнення заборгованість як за тілом кредиту, так і за відсотками, які є простроченими, тобто строк сплати яких настав. За доводами позивача, відповідач ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі договір не оспорює, власних розрахунків заборгованості, з урахуванням погоджених умов кредитування, не надає. Також АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказав суму витрат на правничу допомогу в розмірі 16 000 грн, не надавши жодного доказу їх понесення в такому розмірі, як не надав і договір про надання правничої допомоги, укладеного з адвокатом, який таку допомогу надавав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що 12 квітня 2022 року ОСОБА_1 підписав анкету-опитувальник клієнта-фізичної особи, в якій міститься, зокрема Угода про використання простого електронного підпису, відповідно до якої банк та клієнт узгодили при наданні банком будь-яких послуг клієнту, в тому числі, але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису (а.с.47-49).

На підтвердження позовних вимог банком надано Паспорт споживчого кредиту, де у графі «підпис споживача» зазначено «03/04/2023 ОСОБА_1 підписано 03.04.2023 17:27» (а.с.38-46); Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, де у графі «підпис користувача» вказано «підписано 03.04.2023 17:27» (а.с.50-73).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) старт карткового рахунку 03 квітня 2023; інформація 180559; встановлення кредитного ліміту 03 квітня 2023 75 000,00; зменшення кредитного ліміту 02 квітня 2024 0,00 (а.с.74).

На підтвердження заборгованості АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 03 квітня 2023 року, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 21 серпня 2024 року, згідно з яким заборгованість за тілом кредита становить 72 595,82 грн, простроченим тілом кредита - 72 595,82 грн, заборгованість за простроченими відсотками 19 817,72 грн, загальна заборгованість за наданим кредитом 92 413,54 грн (а.с.78-81).

З виписки за договором №б/н за період 03.04.2023-23.08.2024 вбачається, що відповідач активно користувався наданим кредитним лімітом, а саме здійснював перекази грошових коштів на свою карту, на карту інших осіб, поповнював мобільний (а.с.75-77).

Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч.2 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ст.12, ч.1, 5-7 ст.81, ч.1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 до суду першої інстанції, в якій він вказує, що визнає позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення, просить у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем надати розстрочку у сплаті боргу на 6 місяців (а.с.116). Також у протоколі судового засідання від 30 жовтня 2024 року зазначено, що відповідач позов визнав повністю (а.с.107-108).

Проте в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що у судовому засіданні він визнав позов під тиском судді та маючи посттравматичний стресовий розлад, а також він не подавав заяву про визнання позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В оскаржуваному рішенні суду відсутні відомості про прийняття судом визнання позову відповідачем у справі. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі на підставі наданих сторонами доказів.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, за матеріалами справи встановлено, що відповідачем власноручно підписано лише анкету-опитувальник клієнта-фізичної особи від 12 квітня 2022 року.

Розмір кредитного ліміту, розмір відсотків за користування коштами та порядок їх нарахування в анкеті-опитувальнику не зазначено.

Надані банком Паспорт споживчого кредиту, Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містять власноручного підпису ОСОБА_1 , а лише містять запис «підписано 03.04.2023 17:27».

Питання щодо використання електронного підпису регулює Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг», за приписами якого для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Порядок використання електронного підпису у банківській системі України та на ринках небанківських фінансових послуг, державне регулювання та нагляд за діяльністю на яких здійснює Національний банк України, а також при наданні платіжних послуг визначається Національним банком України (частини перша та шоста статті 6 Закону).

Зокрема, постановою Правління Національного банку України №172 від 20 грудня 2023 року затверджено Положення про використання електронного підпису та електронної печатки, яким передбачено, що установа (банк) зобов`язана розробити з урахуванням вимог законодавства України внутрішні документи, у яких має встановлюватися порядок: 1) створення і засвідчення електронної копії з паперового документа; 2) створення і засвідчення паперової копії електронного документа; 3) виявлення будь-яких змін в електронному документі, в електронній копії з паперового документа; 4) виявлення будь-яких змін ЕП після підписання електронного документа; 5) використання ЕП та електронних печаток установи; 6) виявлення будь-яких змін в електронному документі, в електронній копії з паперового документа після використання електронної печатки; 7) виявлення будь-яких змін електронної печатки після її використання для засвідчення електронного документа, електронної копії з паперового документа.

Відповідно до п.5.1, 5.2 Положення про застосування електронних підписів фізичних осіб, затвердженого правлінням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 30 серпня 2021, клієнт фізична особа, яка отримує або має намір отримати банківські та/або фінансові послуги, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, під час підписання документів/відомостей має право використовувати простий ЕП на підставі договору між Банком і клієнтом, що укладається в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим ЕП) та ЦВП. Простий ЕП, що використовується Банком, забезпечує однозначну ідентифікацію особи підписувача.

В якості простого ЕП клієнта використовується поєднання наступних параметрів: у застосунку Приват24 - логін та пароль фізичної особи користувача, відомий виключно клієнту, який є його особистим ідентифікатором в системі OTP та підтверджує будь-які дії користувача, є хеш-функцією від значущих реквізитів документа, яка формується за допомогою крипостійких алгоритмів у чат online, вбудований в мобільний застосунок Приват24, - фінансовий номер телефону, власником якого може бути виключно клієнт Банку, який виступає в ролі особистого ідентифікатора в системі ОТР для підтвердження дій користувача (пункт 5.3 Положення).

Банк може використовувати й інші види ЕП відповідно до розроблених ним технологій та зміни функціональних можливостей програмного забезпечення та сервісів Банку, зокрема: ОТР, QR-код, кнопки Підпис, Підписав, Підтверджую, Ознайомився тощо у програмних комплексах, мобільному додатку або на офіційному сайті Банку у мережі Інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір та/або дати доручення Банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного програмного комплексу Банку надає клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої клієнт надає Банку шляхом підписання способами, визначеними цим Положенням. Правочини у вигляді електронних документів із використанням простих ЕП є дійсними та обов`язковими для суб`єктів електронного документообігу та такими, що не потребують додаткового підтвердження (пункт 5.4 Положення).

Пунктами 7.1, 7.3, 7.4 вказаного Положення встановлено, що у визначених законодавством випадках оригінал електронного документа може бути пред`явлений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Копії документів в електронній формі, які створюються Банком, у разі необхідності, друкуються разом із реквізитами, згенерованим системою електронного документообігу. Реквізити, згенеровані системою, містять відомості щодо: результатів перевірки змін в електронному документі (перевірено, цілісність збережено тощо), а також час здійснення системою такої перевірки; засобу (способу), за допомогою якого було здійснено аутентифікацію клієнта (смс із ОТП, Sender, IVR- дзвінок, здійснення фотофіксації клієнта, ідентифікація за паспортним документом тощо). На паперову копію наноситься інформація про те, що даний документ копія з електронного документа і що електронний документ підписаний ЕП, П.І.Б. підписанта, проставляється дата накладання підпису.

У своїй позовній заяві АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказувало, що заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля, проте вбачається, що одноразовий цифровий пароль у заяві відсутній. У даному випадку Паспорт споживчого кредиту й Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг взагалі не містять інформації про те, яким саме чином вони підписані, а тому колегія суддів приходить до висновку, що вказані документи не підписані відповідачем.

Також позивач вказував, що відповідачу було видано картку «Універсальна». У той же час ані Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), ані Виписка за договором №б/н за період 03.04.2023-23.08.2024 не містять типу виданої відповідачу кредитної картки. Крім того, відсутні відомості про строк дії картки.

Перелік документів зазначений в додатку до позовної заяви не відповідає наявним у матеріалах справи доказам поданих банком на підтверддення позовних вимог та значно відрізняється.

Враховуючи, що належні докази на підтвердження тієї обставини, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також комісії позивачем не надані, апеляційний суд уважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення із позичальника на користь банку витребуваних ним процентів за користування кредитом.

При цьому наявні підстави для стягнення на користь банку коштів, як різниці між фактично отриманими і повернутими.

Згідно з випискою за договором №б/н за період 03.04.2023-23.08.2024 ОСОБА_1 користувався коштами на загальну суму 137 586,28 грн (без урахування нарахованих банком комісій та відсотків). Загальна сума надходжень становить 87 111 грн. Отже, неповернутою залишилась сума в розмірі 50 475,28 грн , яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За приписами ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.

Проте, в матеріалах справи відсутня згода банку на розстрочення виконання рішення суду, у зв`язку з чим відсутні підстави для такого розстрочення.

Виходячи з викладеного вище, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів вважає, що рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» коштів в сумі 50 475,28 грн.

Згідно до ч. 1 ст. 133 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з частковим задоволенням позову (на 54,6%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1322,63 грн (2422,4 грн х 54,6%) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не доплатив судовий збір.

Зважаючи, що апеляційна скарга задоволена частково, з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 1648,71 грн, з позивача 168,90 грн на користь держави за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»( місце знаходження: 01001 м. Київ, вул. Грушевського буд.1Д, ) кошти в сумі 50 475,28 грн та 1322,63 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 168,90 грн за апеляційний розгляд справи.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір у розмірі 1648,71 грн за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2025 року.

Головуючий: Судді: