УХВАЛА

24 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 930/2402/24

провадження № 61-4661ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Фермерського господарства «Руслів» на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Руслів» про розірвання договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Фермерського господарства «Руслів» (далі - ФГ «Руслів») про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у травні 2011 року до ОСОБА_1 звернувся керівник ФГ «Руслів» - Безбах О. В. із пропозицією передати в оренду вищевказану земельну ділянку. Вартість та термін оренди вона з ним на той момент не обговорила, Безбах О. В. взяв у неї оригінал документів на землю та сказав, що перевірить усі дані та підготує договір оренди. Оригінал державного акту про право на землю залишились у Безбаха О. В . Орендної плати протягом 2011-2024 років вона не отримувала. Оскільки оригінал державного акта на землю їй не повернули, вона подала в газету «Прибузькі новини» за 12 серпня 2021 року оголошення про його втрату. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 жовтня 2020 року № 226495909 їй стало відомо, що належна їй на праві власності земельна ділянка, з кадастровим № :02:001:0071, з 20 травня 2011 року знаходиться в оренді у ФГ «Руслів». Також у витягу вказано, що 22 вересня 2020 року до договору оренди № 13 укладено додаткову угоду, а орендна плата встановлена у розмірі 7% від нормативно грошової оцінки. Посилаючись на порушення відповідачем сплати орендної плати ,просила суд розірвати договір оренди належної їй земельної ділянки ,площею 2,0719 га, кадастровий номер :02:001:0071, № 13 від 20 травня 2011 року, що укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Руслів».

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 08 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ФГ «Руслів» 10 000,00 грн у відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 08 січня 2025 року та додаткове рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ФГ «Руслів» про розірвання договору оренди земельної ділянки задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 2,0719 га, кадастровий номер :02:001:0071, від 20 травня 2011 року № 13, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Руслів». Стягнуто з ФГ «Руслів» на користь ОСОБА_1 3 028,00 грн судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, а також 10 500,00 грн витрат на правничу допомогу.

У квітні 2025 року ФГ «Руслів» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати судове рішення та залишити в силі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом касаційного оскарження є судове рішення у справі про розірвання договору оренди земельної ділянки.

За приписами пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Зі змісту матеріалів касаційного провадження та оскаржуваного судового рішення, стало відомо, що розмір орендної плати за цим договором становить 3 відсотки від нормативної грошової оцінки землі, що відповідно до додаткової угоди від 22 вересня 2020 року становить 46 285,33 грн, строк дії договору оренди становить 39 років (до 07 червня 2060 року).

Таким чином, ціна позову у справі становить 4 165,68 грн (46 285,33 х 3 % х 3), яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 х 30 = 90 840,00 грн). Відтак, справа № 930/2402/24 є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Касаційна скарга не містить посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Посилання представника заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у малозначних справах. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах, підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та судову практику у цій категорії справ.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Ураховуючи наведене, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фермерського господарства «Руслів» на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Руслів» про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник