Справа № 143/41/22
Провадження № 22-ц/801/954/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 рокуСправа № 143/41/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Пантелеймонової А.І.,

за участю сторін: представника апелянта ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» - адвоката Сірука О.В., представника ОСОБА_1 адвоката Путіліна Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №143/41/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання недійсним розпорядження Погребищенської районної державної адміністрації в частині передачі у власність та затвердження технічної документації ОСОБА_2 , визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису про реєстрацію речового права, припинення права власності та витребування земельної ділянки,

за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2023 року, яке ухвалив суддя Бойко А.В. в Погребищенському районному суді Вінницької області,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Погребищенської районної державної адміністрації від 12 лютого 2004 року №61 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером 052343800:02:000:0009, площею 3,2950 га, розташованої на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 24 лютого 2004 року ОСОБА_2 , серії ВН №020952, в частині земельної ділянки з кадастровим номером 052343800:02:000:0009, площею 3,2950 га, розташованої на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 39140831 від 09 січня 2018 року про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на цю земельну ділянку та припинити право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку;

- витребувати у ОСОБА_2 земельну ділянку у власність ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що договором дарування ОСОБА_1 , діюча по дорученню, посвідченому Очеретянською сільською радою Погребищенського району Вінницької області 25 грудня 2000 року за №135 від імені ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 належне їй право на земельну частку (пай) розміром 3.36 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН №0165446, виданого Погребищенською районною державною адміністрацією Вінницької області 19 листопада 1996 року.

Даний договір дарування є не укладеним, оскільки вона, як представник дарувальника, його ніколи не підписувала, а наявний в ньому від імені ОСОБА_1 підпис їй не належить, що підтверджується висновком судово-технічної та почеркознавчої експертизи №3656/3657/18-21 від 09 жовтня 2018 року, яка проведена в рамках кримінального провадження.

Вказує, що ОСОБА_2 є її братом та займається веденням фермерського господарства, обробляючи земельні ділянки, які йому передали в оренду власники землі. На його прохання їхня мати ОСОБА_3 в 1996 році без укладання будь-яких письмових документів передала в користування ОСОБА_2 земельну частку (пай), розміром 3,36 умовних кадастрових гектара, право на який було посвідчене сертифікатом серії ВН №0165446. ОСОБА_2 щороку виплачував пай зерном, яке позивачка разом із мамою використовували при веденні спільного господарства, оскільки вони проживали разом і позивачка здійснювала догляд за матір`ю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і згідно закону позивачка вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері, оскільки на день смерті вони проживали однією сім`єю та позивачка була зареєстрована разом з нею.

Після смерті матері відповідач продовжував виплачувати їй, як спадкоємниці померлої, пай за користування земельною ділянкою до 2016 року, не претендуючи на спадкування вказаної земельної ділянки після смерті матері.

У кінці 2016 року відповідач не виплатив позивачці пай за користування земельною ділянкою, і ОСОБА_1 звернулася до нього для з`ясування причини його невиплати, на що було повідомлено, що пай належить ОСОБА_2 і він не зобов`язаний нічого платити, а пай і далі буде продовжувати обробляти.

За даних обставин позивачка звернулась із відповідною заявою до правоохоронних органів щодо незаконного використання ОСОБА_2 належного їй спадкового майна. Працівниками відділу поліції було повідомлено, що згідно наданих ОСОБА_2 пояснень він використовує земельний пай на підставі договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом від 09 січня 2001 року.

Дізнавшись про існування договору дарування, якого позивачка не підписувала, вона звернулася до правоохоронних органів із заявою про шахрайські дії ОСОБА_2 по заволодінню земельним паєм, на підставі якої 01 грудня 2017 року до ЄРДР були внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення №0000324.

Під час досудового розслідування кримінального провадження позивачка дізналася, що відповідно до договору дарування від 09 січня 2001 року ОСОБА_1 , діюча по дорученню, посвідченому Очеретянською сільською радою Погребищенського району Вінницької області 25 грудня 2000 року за №135 від імені ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 належне їй право на земельну частку (пай) розміром 3,36 умовних кадастрових гектарів

Позивачка стверджує, що мати ніколи не доручала їй здійснити дарування належного земельного паю ОСОБА_2 і відповідної довіреності на вчинення таких дій не надавала. Водночас, вона ніколи не підписувала вищевказаного договору дарування та участі в укладенні вказаного правочину не приймала. Підпис ОСОБА_1 , як представника дарувальника, їй не належить, що підтверджується висновком експерта у кримінальному провадженні.

Оскільки досудове розслідування тривало більше двох років, в 2019 році було подано до суду позов про визнання недійсним договору дарування. Проте вже після завершення підготовчого судового засідання у вказаній справі іншим представником позивачці було повідомлено, що 24 лютого 2004 на підставі договору дарування ОСОБА_2 , згідно розпорядження Погребищенської районної державної адміністрації, був отриманий державний акт про право приватної власності на земельну ділянку та ним було зареєстровано за собою право власності на земельну ділянку. Вона вже не могла змінити предмет і підстави позову та подати іншу позовну заяву для об`єднання справ, тому для забезпечення ефективного способу захисту змушена була залишати вказаний позов без розгляду.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0009, площею 3,2950 га, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району у власність ОСОБА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у сумі 2 712,40 грн, що складаються з витрат по сплаті судового збору (992,40 грн) та витрат на професійну правничу допомогу (1 720 грн).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 02 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2023 року та додаткове рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 березня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 січня 2025 року, рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2023 року, додаткове рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 березня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 02 травня 2023 року залишено без змін.

Не погодившись з вказаним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2023 року, особа, яка не брала участі у розгляді справи ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, не застосовано норми закону, які підлягали до застосування. Таким чином, просило рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом спору є витребування у відповідача ОСОБА_2 земельної ділянки. Отже, позивачем заявлено віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. 08 вересня 2020 року між апелянтом ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) строком на 49 років, об`єктом емфітевтичного права є спірна земельна ділянка. Відтак, з 08 вересня 2020 року титул володіння та користування земельною ділянкою передано апелянту ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» на підставі чинного договору емфітевзису, а тому належним відповідачем у цій справі має бути саме ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», отже оскаржуване рішення суду першої інстанції стосується прав та інтересів апелянта, що свідчить про його незаконність.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Путілін Є.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Зазначив, що в даному випадку незаконним набувачем (власником) майна був ОСОБА_2 , а ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» був лише користувачем земельної ділянки, а не власником, тому суд цілком обґрунтовано витребував вказану земельну ділянку у останнього власника і рішення про витребування було реалізоване шляхом реєстрації права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним витягом з державного реєстру речових прав від 22 листопада 2024 року, отже залучення співвідповідачем ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» не було необхідності.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0165446, виданого Погребищенською районною державною адміністрацією Вінницької області 19 листопада 1996 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №556, належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «ім. Шевченка», що знаходиться в с. Очеретня Погребищенського району Вінницької області, розміром 3,36 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

ОСОБА_3 є матір`ю позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач, займаючись веденням фермерського господарства, користувався земельною ділянкою на підставі усної домовленості з ОСОБА_3 з 1996 року.

Відповідно до договору дарування права на земельну частку (пай) посвідченого сертифікатом, ОСОБА_1 , діюча по дорученню, посвідченому Очеретянською сільською радою Погребищенського району Вінницької області 25 грудня 2000 року за №135 від імені ОСОБА_3 (даритель), і ОСОБА_4 (обдарований) склали договір, відповідно до якого даритель подарувала, а обдарований прийняв в дар право на вказану земельну частку (пай).

Розпорядженням Погребищенської районної державної адміністрації Вінницької області від 12 лютого 2004 року №61 «Про передачу у власність земельних часток (паїв) із земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства» вирішено: затвердити технічну документацію з надання земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) групі громадян Очеретнянської сільської ради із земель колективної власності колишнього КСП ім. Шевченка, розроблену ДП «Вінницький регіональний центр державного земельного кадастру»; передати безкоштовного у власність громадянам членам колишнього КСП ім. Шевченка із земель колективної власності земельні частки (паї) в розмірах і по угіддях згідно з додатком; видати громадянам членам колишнього КСП ім. Шевченка с. Очеретня державні акти на право власності на землю з визначенням цільового призначення для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до архівного витягу, з додатку до вказаного розпорядження у списку громадян-членів колишнього сільськогосподарського підприємства ім.Шевченка с. Очеретня, яким передаються у власність земельні частки (паї) для ведення особистого селянського господарства за №5 значиться ОСОБА_2 : номер сертифіката ВН 0165446, площа земельної ділянки 3,2950 га.

24 лютого 2004 року ОСОБА_2 на підставі розпорядження районної державної адміністрації від 12 лютого 2004 року №61 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, кадастровий номер :02:000:0009.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем за законом є ОСОБА_1 , оскільки на день смерті вони проживали однією сім`єю та позивачка була зареєстрована разом з нею.

01 грудня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 20 листопада 2017 року внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 358 КК України (кримінальне провадження №0000324), а саме з приводу внесення ОСОБА_2 спільно із колишнім головою Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області ОСОБА_5 завідомо неправдивих відомостей до доручення та підробку в ньому підпису.

Висновком судових експертів за результатами проведення технічної та почеркознавчої експертизи у матеріалах кримінального провадження №0000324 від 09 жовтня 2018 року №3656/3657/18-21 встановлено, що підпис ОСОБА_1 у договорі дарування права на земельну частку (пай) посвідченого сертифікатом від 09 січня 2001 року виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, та виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою із наслідуванням якогось підпису ОСОБА_1 .

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0009, площею 3,2950 га, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району у власність ОСОБА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 02 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2023 року та додаткове рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 березня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 січня 2025 року, рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2023 року, додаткове рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 березня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 02 травня 2023 року залишено без змін.

У частині першій статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Право на застосування певного способу захисту порушеного права існує у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

У постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 344/16879/15 (провадження № 14-31цс20) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 , зокрема, просила витребувати спірну земельну ділянку із чужого незаконного володіння, оскільки вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_3 , із власності якої земельна ділянка вибула незаконним шляхом, а саме на підставі підроблених правочинів, а отже, вона має правомірний і підставний інтерес щодо спірної земельної ділянки.

У статті 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від недобросовісного набувача.

Отже, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно із чужого незаконного володіння з підстав, передбачених статтею 387 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Отже, прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття набула речові права на успадковану земельну ділянку - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року в справі № 757/23492/13 (провадження № 61-11014св20).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності із застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене у главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника.

Отже, якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його із чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до статті 387 ЦК України. При цьому відсутністю правової підстави в цьому випадку потрібно розуміти: реєстрацію спірного нерухомого майна за стороною неукладеного правочину; реєстрацію спірного майна за третьою особою на підставі правочину, укладеного всупереч нормам чинного законодавства.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням норм статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом висновок сформулював Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

В даному випадку незаконним набувачем (власником) майна був ОСОБА_2 , а ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» був лише користувачем земельної ділянки, а не власником, тому судом обґрунтовано витребувано вказану земельну ділянку у останнього власника і рішення про витребування було реалізоване шляхом реєстрації права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним витягом з державного реєстру речових прав від 22 листопада 2024 року, отже залучення співівідповідачем ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» не було необхідності.

Статтею 148-1 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Зміст наведеної норми свідчить про право ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» на захист свого права, як орендаря, а не власника.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду зазначену в постанові від 20 січня 2025 року в справі №390/25/22-ц є безпідставною, оскільки в даній справі вирішувалось питання про розірвання договору ефітевзісу і розглядались підстави для припинення договору емфітевзісу, тому правовідносини не є подібними.

Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Міхасішин І.В.

Стадник І.М.