Справа 206/676/25
Провадження 2/206/923/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Прінь І.П.

за участі: секретаря Погребної А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В обгрунтування позовних вимог вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_2 . За життя, а саме 17 липня 2009 року бабуся залишила заповіт, яким заповідала йому належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

23 січня 2025 року була зареєстрована Спадкова справа. 27 січня 2025 року приватний нотаріус Саварінська Н.В. прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії а саме про відмову йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 , оскільки ним не було надано документів, що свідчать про прийняття спадщини після померлої бабусі.

Починаючи з 24 червня 2000 року він проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 також була зареєстрована за вказаною адресою по 05 лютого 2003 року, а з 05 лютого 2000 року ОСОБА_2 була зареєстрована в сусідньому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Надати докази, які б свідчили про те, що він та ОСОБА_2 проживали за однією адресою на час її смерті не можливо, оскільки місто, де вони проживали перебуває в зоні бойових дій. Майже всі сусіди, які могли підтвердити факт спільного проживання виїхали за межі Донецької області, зв`язки з ними втрачено, але такі обставини не спростовують наявність у нього права власності на спірний будинок, у якому він проживав з 2000 року та який заповідала йому ОСОБА_2 .

Позивач просить суд визнати за ним право власності на будинок зі всіма надвірними та господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 73,7 кв.м., житловою площею: 54,4 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 12 березня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Жодних заяв, клопотань учасниками провадження в підготовчому провадженні не подавалося.

Позивач в судове засідання не з`явився. В позовній заяві просив суд розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Відзив на позов не подавав. Подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив винести рішення відповідно до законодавства України.

Суд ухвалив розглянути справу за відсутності учасників провадження, на підставі наявних у справі доказів постановити рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, які надані позивачем, встановив наступне.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами чинної ст. 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно зі ст. 1216, ст. 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла в місті Залізне, міста Торецьк Донецької області ( а.с11).

Позивач ОСОБА_1 є онуком померлої ОСОБА_2 , на підтвердження чого позивачем надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ( а.с.23), копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.25), копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ( а.с.26).

Як зазначає позивач, його бабуся ОСОБА_2 17 липня 2009 року залишила заповіт, яким заповідала йому ОСОБА_1 належний їй на праві особистої власності житловий будинок АДРЕСА_1 . Позивач надав суду копію заповіту від 17.07.2009 (а.с.10).

З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.01.2025 року ( а.с.12) вбачається, що 23 січня 2025 року приватним нотаріусом Саварінською Н.В. була заведена спадкова справа №08/2025 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ( а.с.12).

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка винесена 26 січня 2025 року приватним нотаріусом Саварінською Н.В. встановлено, що приватний нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка постійно мешкала та була зареєстрована на день смерті за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.13).

Зі змісту вказаної вище постанови встановлено, що спадкоємцем не надано нотаріусу для оформлення права на спадщину за законом документів, які б свідчили про прийняття ним спадщини, оскільки з матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємець не проживав і не був зареєстрований зі спадкодавицею ОСОБА_2 на час відкриття спадщини та не звернувся до нотаріуса протягом встановленого законом строку для прийняття спадщини з заявою про прийняття спадщини, а тому він вважається таким, що не прийняв спадщину.

Позивач вказує на те, що він, починаючи з 24 червня 2000 року, проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 також була зареєстрована за вказаною адресою по 05 лютого 2003 року, а з 05 лютого 2000 року ОСОБА_2 була зареєстрована в сусідньому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши надані позивачем письмові докази, враховуючи приписи чинного цивільного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з таких підстав.

За приписами ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.5, ч.6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на приписи чинного цивільного процесуального законодавства суд приходить до висновку, що надані позивачем копії письмових доказів не дають суду підстав для прийняття рішення про задоволення позову.

Так, позивач заявив позов про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Однак, з постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що свідчить про те, що позивач подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом, а не за заповітом.

Як зазначалося вище спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 ЦК України).

Доказів того, що позивачем була подана нотаріусу заява про прийняття спадщини за заповітом суду не надано.

Доказів того, що залишений спадкодавцем ОСОБА_2 заповіт від 17.07.2009 року зареєстрований у Спадковому реєстрі і є чинним на час смерті спадкодавця суду також не надано.

Доказів постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини суду не надано.

Клопотання про витребування у нотаріуса копії заведеної після смерті ОСОБА_2 спадкової справи або інших доказів позивачем не заявлялося.

Суд, відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.П. Прінь