Справа № 344/4524/25
Провадження № 2-і/344/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Кіндратишин Л.Р., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №344/4524/25, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И ЛА:

Заявник у наказному провадженні звернулася із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №344/4524/25, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини. В обґрунтування заяви зазначено, що в поданій заяві було зазначено, що позивачем понесено витрати в сумі 3 500 грн., які складаються із отриманої правничої допомоги.

Дослідивши матеріали заяви у їх сукупності та взаємозв`язку, встановлено наступні обставини, відповідні до них правовідносини та зміст права вимоги.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України передбачено, що в судовому наказі зазначаються сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягнення на його користь з боржника.

Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною першою статті 160 ЦПК України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23.12.2011 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено, що відповідно до положень статей 219 - 221 ЦПК (1618-15) суд має право, не змінюючи суті виданого судового наказу, вирішити питання про виправлення описок та арифметичних помилок, видати додатковий судовий наказ чи роз`яснити його.

Враховуючи порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, встановлений частиною першою статті 167 ЦПК України суд у відповідності до частини третьої статті 270 ЦПК України вирішує питання про ухвалення додаткового судового наказу без судового засідання та повідомлення заявника та боржника.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 168 ЦПК України встановлено, що у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Так, 18.03.2025 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, видано судовий наказ, яким вирішено стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, з боржника стягнуто судовий збір в дохід держави.

Заявник серед іншого заявила вимогу про стягнення з боржника витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 грн., які планує понести заявник. На підтвердження таких надано стягувачем надано лише розрахунок витрат на професійну правничу правову допомогу від 13.03.2025, що складений виконавцем адвокатом Зелінським П. та змовником ОСОБА_1 , серед найменування послуг зазначено : аналіз документів клієнта 500 грн., укладення договору 500 грн., підготовка і подання позовної заяви 2 500 грн., участь в судовому засіданні , орієнтовно 3 судових засідань 1000 грн. ( 2 послуга), всього 3 500 грн.

Питання про стягнення витрат на правничу допомогу не вирішено.

Відповідно до частин першої та третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких також належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Зі змісту частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України убачається, що розмір судових витрат може бути зменшений за клопотанням іншої сторони, якщо така особа доведе неспівмірність таких витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На відміну від витрат по сплаті судового збору, розмір якого визначається Законом України «Про судовий збір», склад та розмір витрат на правничу допомогу входять до предмета доказування у справі, в якій сторони, користуючись принципами змагальності та диспозитивності судового процесу, обґрунтовують свої вимоги та заперечення не лише стосовно вимог по суті спору, й з приводу витрат на правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 6 300 грн. у межах розгляду заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, на переконання судді є завищеною і апріорі не може вважатись безспірною. Крім цього, як вже зазначалось особа, на яку їх може бути покладено, в силу норм процесуального закону має право заявити клопотання про зменшення таких витрат.

За положеннями частини третьої статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Так, пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Стягувачем не надано договору про надання правничої допомоги адвокатом. Долучений до заяви про видачу судового наказу розрахунок витрат на правничу допомогу стосується підготовки позовної заяви, а не заяви про видачу судового наказу та участі адвоката у судових засіданнях, чого не має у наказному провадженні. Відтак, стягувачем належним чином не підтверджено понесення витрат з приводу надання адвокатом правничої допомоги у межах звернення із даною заявою про видачу судового наказу.

Так, у постанові ВС від 19.04.2023 №760/10847/20-ц при перегляді справи позовного провадження було сформульовано висновок, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Разом з тим, відповідно до пункту 6 частини першої статті 168 ЦПК України у судовому наказі, з поміж іншого, зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Також слід зазначити, що згідно з частиною третьою статті 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Частиною першою статті 170 ЦПК України визначено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пункту 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України.

Положеннями частин сьомої-восьмої статті 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

За змістом вказаних норм боржник може подати заяву про скасування судового наказу лише в установлених випадках вцілому, однак не в даному випадку, адже мова йде про стягнення аліментів, та зазначеними нормами не передбачено скасування судового наказу в певній частині.

Також, суд позбавлений можливості вирішити питання про зменшення заявленого розміру витрат на правничу допомогу, адже разом з тим будуть порушені права стягувача у випадку незгоди з таким, а саме щодо можливості апеляційного оскарження судового наказу, так і будь-якому випадку права боржника. Нормами цивільно-процесуального кодексу не передбачено можливості ні апеляційного оскарження, ні скасування судового наказу стягувачем, а й боржником у даному випадку, тобто у разі вирішення у наказному провадженні вимог про стягнення аліментів.

При цьому, слід зауважити, що стягувач на власний вибір звернулася з відповідними вимогами про стягнення аліментів саме у наказному провадженні, поряд з цим і витрат на правничу допомогу ( ч. 2 ст. 161 ЦПК України).

На підставі наведеного, вважаю, що витрати на правничу допомогу в сумі 3 500 грн. не є обґрунтованими, свідчать про відсутність безспірності вимог, а безспірність є обов`язковою умовою наказного провадження, відтак слід відмовити у видачі додаткового судового наказу.

Керуючись ст. 133, 137, 141,161 - 170, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И ЛА:

У заяві ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №344/4524/25, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.