Справа № 465/2096/24
Провадження 2/465/1242/25
РІШЕННЯ

Іменем України

09.04.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої - cудді Марків Ю.С.,

за участі секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Львівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Львівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що квартира АДРЕСА_1 , яка складається із трьох житлових кімнат, житловою площею 37,6 кв.м., під час приватизації була передана йому, матері ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Від виділу частки в нотаріальному порядку відповідач відмовляється. Окрім цього, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка склала заповіт на користь ОСОБА_1 , однак, звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріусом було відмовлено у вчиненні даної нотаріальної дії у зв`язку із втратою оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру, а частка померлої у праві спільної сумісної власності не була визначена. Зазначає, що станом на день смерті ОСОБА_3 кожному належить по 1/3 ідеальній частці спільного житлового приміщення.

Враховуючи вищевикладене, просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 , а також визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 , а в цілому (в підсумку) визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 ідеальних частки квартири АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, однак від такого до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Львівської міської ради в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Також просила судовий збір залишити за позивачем, оскільки даний спір виник не з вини Львівської міської ради.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча й належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення такого в порядку, визначеному ЦПК України, шляхом скерування судових повісток про виклик до суду засобами поштового зв`язку рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, а також шляхом розміщення оголошень про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши їх фактичні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 15.08.1996.

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 24.05.1958 ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданого 01.02.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно.

За життя ОСОБА_3 зробила розпорядження щодо належного їй майна, а саме: заповіла все належне їй майно, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось і все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, ОСОБА_5 .

Звернувшись до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В. із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , оскільки позивачем не подані правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Виходячи з системного аналізу основних засад цивільного судочинства, право особи на звернення до суду за захистом її прав, свобод та інтересів є одним із найважливіших прав, гарантованих Конституцією України. Воно є ознакою правової держави, проявом принципу розподілу державної влади. При цьому, можливість особистого звернення в суд залежить від наявності у того, хто звертається, цивільно-процесуальної правоздатності і дієздатності; існування правоздатності у того, хто звертається повинно бути не тільки узагалі, а й правоздатності у конкретній справі. Юридичною заінтересованістю володіють тільки ті особи, що звертаються до суду, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин, або кому законом надане право порушення справи в інтересах інших осіб. Особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зі змісту ст.1216 ЦПК України вбачається, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Статтями 1296-1299 ЦК України визначено, що питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеному 16 червня 2021 року у постанові у справі №570/997/19, - подання позову про визнання права власності в порядку спадкування є ефективним способом захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України у випадку, коли частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не визначено, так як саме визначення такої частки не згоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

У відповідності до вимог ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, Юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У відповідності до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 за № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними (п.5).

Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за №7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Згідно зі ст. ст.368, 370, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, зокрема те, що частка позивача у праві власності на квартиру не визначена, в позасудовому порядку сторони не змогли вирішити питання щодо визначення ідеальних часток і позивач на підставі заповіту є спадкоємцем, який після смерті матері вчинив усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак, з незалежних від нього причин, у видачі свідоцтва було відмовлено, суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Львівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 2/3 (дві третіх) частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , з яких 1/3 (одна третя) частки належить ОСОБА_2 в порядку виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності та 1/3 (одна третя) частки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Львівська міська рада, , адреса: м.Львів, пл.Ринок, буд.1.

Повний текст рішення виготовлено 21.04.2025.

Суддя Марків Ю.С.