Справа № 462/1183/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 квітня 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в особі головуючого-судді Боровкова Д.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Модуль Будинок» про захист прав споживачів, стягнення авансу, пені, інфляційних витрат та 3% річних,

встановив:

Позивачка звернулася з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача 130939,99 грн авансу, 459599,36 грн пені, 5979,40 грн інфляційних витрат та 3% річних.

Свої вимоги мотивує тим, що 27 вересня 2024 року між нею та підрядником ТОВ «Модульний Будинок» укладено договір підряду № 12/09/01. За умовами договору відповідач взяв на себе зобов`язання виконати в термін з 03 жовтня 2024 року по 22 жовтня 2024 року включно монтажно-оздоблювальні роботи, у відповідності з узгодженим сторонами кошторисом, в приміщенні позивачки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вона сплатила аванс, проте роботи не були завершені. Вона виконала обов`язки, сплативши аванс, проте, відповідач навіть не розпочав робіт. З огляду на те, що підрядник не завершив виконання робіт у строки, визначені договором підряду, вважає, що вона має право на стягнення суми авансу, пені, інфляційних витрат та 3% річних. У зв`язку з наведеними, просить позов задовольнити.

24 лютого 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачам було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі.

Відповідач по справі належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило.

Згідно з вимогами частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі частини восьмої статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимоги статей 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, дослідивши докази по справі, прийшов до наступних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 27 вересня 2024 року між замовником ОСОБА_1 та підрядником ТОВ «Модульний Будинок» укладено договір підряду № 12/09/01. За умовами договору відповідач взяв на себе зобов`язання виконати в термін з 03 жовтня 2024 року по 22 жовтня 2024 року (включно) монтажно-оздоблювальні роботи, у відповідності з узгодженим сторонами кошторисом, в приміщенні позивачки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.9-13/.

Пунктом 2.1 договору підряду передбачено, що загальна сума робіт становить 174000,00 грн. У пункті 7.1 вказаного договору вказано, що оплата вартості робіт проводиться позивачкою в наступному порядку, зокрема, в день підписання чинного договору замовник здійснює авансовий платіж в розмірі 30% від вартості попереднього кошториси в сумі 52200,00 грн, якщо кошти вносяться в касу відповідача або не пізніше наступного дня, якщо кошти перераховуються на банківський рахунок ТОВ «Модульний Будинок».

Відповідно до пункту 5.1 договору підряду роботи згідно з чинним договором повинні бути розпочаті з 03 жовтня 2024 року та завершені до 22 жовтня 2024 року (дату зазначає підрядник).

27 вересня 2024 року позивачка ОСОБА_1 на виконання вищевказаних умов договору підряду № 12/09/01 внесла в касу ТОВ «Модульний Будинок» 52200,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 368, виданого відповідачем /а.с.15/. Також, вказана оплата підтверджується двома платіжними інструкціями № Р24АD9576 від 27 вересня 2024 року та № Р24АD0983 від 27 вересня 2024 року, з яких убачається, що позивачкою на рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк» було перераховано відповідно 29999,00 грн та 22201,00 грн, із зазначенням призначення платежу: аванс по договору підряду /а.с.16,17/.

З огляду на те, що відповідач не приступив до виконання монтажно-оздоблювальних робіт у квартирі АДРЕСА_2 , позивачка направила йому претензію від 13 січня 2025 року, в якій просила повернути її аванс в розмірі 52200,00 грн та ще гроші в сумі 21400,00 грн та 54364,00 грн /а.с.21,22/. Проте, відповідач ніяким чином на вказану претензію позивачки не зреагував, сплачений аванс не повернув.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Положеннями статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно із частиною 1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Положеннями частин першої та третьої статті 857 ЦК України підтверджено обов`язок підрядника виконати роботу відповідно до умов договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимог, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Аналогічні положення містяться і в частинах 1-5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою, зокрема, передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Позивачка належним чином виконала зобов`язання, покладені на неї умовами договору підряду № 12/09/01 від 27 вересня 2024 року, оскільки у день укладання вказаного договору внесла в касу ТОВ «Модульний Будинок» 52200,00 грн.

Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, 03 жовтня 2024 року роботи згідно з чинним договором ним не були розпочаті та не були завершені до 22 жовтня 2024 року включно.

Відповідач не надав суду належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що на день ухвалення рішення у даній справі ним були проведені та завершені роботи в квартирі АДРЕСА_2 .

З огляду на те, що відповідач тривалий час так і не приступив до виконання зобов`язань за договором підряду № 12/09/01 від 27 вересня 2024 року, суд приходить до висновку, що позивачка має право відмовитися від виконання вказаного договору та вимагати від відповідача повернення авансу у повному обсязі, а відтак вимога про стягнення з ТОВ «Модульний Будинок» 52200,00 грн підлягає до задоволення.

Позивачка просить стягнути з відповідача гроші в загальній сумі 130939,99 грн., яка складається з вищевказаного авансу в розмірі 52200,00 грн; платежу в розмірі 24100,00 грн; платежу в розмірі 30298,99 грн та платежу 24341,00 грн.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З аналізу розділу 15 «Реквізити та підписи сторін» Договору підряду № 12/09/01 від 27 вересня 2024 року вбачається, що підрядник ТОВ «Модуль Будинок» зазначив, що ОСОБА_1 має здійснювати оплату на його банківський рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк»; картка НОМЕР_1 .

На підтвердження оплати авансу позивачка надала суду дві платіжні інструкції № Р24АD9576 від 27 вересня 2024 року та № Р24АD0983 від 27 вересня 2024 року, з яких убачається, що позивачкою на рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк», рахунок отримувача НОМЕР_2 було перераховано відповідно 29999,00 грн та 22201,00 грн, із зазначенням призначення платежу: аванс по договору підряду.

Тобто, позивачка сплатила аванс на банківський рахунок відповідача, який був передбачений умовами договору підряду № 12/09/01 від 27 вересня 2024 року.

У підтвердження сплати суми в розмірі 24100,00 грн позивачка надала квитанцію Monobank № 2РВЕ-957А-3833-75В8 від 05 жовтня 2024 року /а.с.18/. З вказаної квитанції вбачається, що платник ОСОБА_1 з використанням платіжної системи МС перерахувала на рахунок № НОМЕР_1 суму в розмірі 24100 грн. Тобто, вказана сума була перерахована на рахунок відповідача, який був зазначений останнім у договорі підряду № 12/09/01 від 27 вересня 2024 року.

З огляду на наведене, суд вважає, що вказана також сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Разом з тим, у підтвердження оплати двох інших сум в розмірі 30298,99 грн та 24341,00 грн позивачка надала дві квитанції Monobank № 6МЕ9-Т771-7ЕН№-590Т від 05 жовтня 2024 року та № Р9С0-048Т-Х2ТМ-4А9А від 05 жовтня 2024 року.

З вказаних двох квитанції вбачається, що платник ОСОБА_1 перерахувала 30298,99 грн та 24341,00 грн на адресу терміналу DNIPRO.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що банківські реквізити ТОВ «Модульний Будинок» змінювалися з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у АТ «Ощадбанк», на банківський реквізит - термінал DNIPRO.

Крім цього, у позові взагалі нічого не зазначено щодо обставин, які слугували підставою для перерахунку позивачкою грошових коштів на рахунок, який не був вказаний у Договорі підряду № 12/09/01 від 27 вересня 2024.

З огляду на наведене, у суду відсутні підстави вважати, що дві вищевказані квитанції Monobank від 05 жовтня 2024 року є належними та допустимими доказами, які б свідчили про те, що суми в розмірі 30298,99 грн та 24341,00 грн були перераховані на банківський рахунок ТОВ «Модульний Будинок».

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення 130939,99 грн підлягає частковому задоволенню, а відтак, з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачені позивачкою авансові кошти на загальну суму 76300,00 грн (52200,00 грн + 24100,00 грн).

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені з підрядника ТОВ «Модульний Будинок» за прострочення виконання зобов`язання за договором підряду № 12/09/01 від 27 вересня 2024 року.

Із позову вбачається, що розмір пені, яку вимагає позивачка стягнути з відповідача, складає 459599,36 грн.

Згідно із частинами 1, 3 статті 549, статті 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

З огляду на те, що підрядник не завершив виконання робіт у строки, визначені договором підряду, позивачка має право на стягнення пені.

Таким чином, за період з 24 жовтня 2024 року по 16 лютого 2025 року з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 265524 грн пені (76300,00 грн /збитків/ х 3% /пеня/ : 100% х 117 /днів/ = 267813 грн).

Разом з тим, суд приймає до уваги, що розмір неустойки більше ніж у три рази перевищує розмір збитків, і тому дійшов висновку про зменшення розмір неустойки до суми збитків, а саме: 76000,00 грн., що буде відповідати вимогам справедливості та розумності.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення ТОВ «Модульний Будинок» інфляційних витрат та 3% річних на підставі статті 625 ЦК України.

За змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку виконання робіт у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли замовник має право вимагати повернення суми попередньої оплати.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 травня 2022 року у справі 902/186/21.

При цьому, закріплена у частині 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» правова норма щодо відповідальності виконавця за невиконання (прострочення виконання) роботи, послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України.

Отже, позивачка вправі заявити до стягнення з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за неповернення сплаченого нею авансу на загальну суму 76300,00 грн з наступного дня після спливу терміну протягом якого відповідач мав закінчити підрядні роботи, тобто з 23 жовтня 2024 року.

З огляду на наведене, суд, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, а також, врахувавши, що сума не повернених авансових коштів складає 76300,00 грн, прийшов до висновку, що розмір інфляційних витрат за період з 23 жовтня 2024 року по 16 лютого 2025 року (117 днів) становить 4122,53 грн (76300,00 x 1.05403051 - 76 300,00), а розмір 3% річний за цей же період складає 732,53 грн ((76 300,00 x 3 % x 70 : 366 : 100 /70 днів у 2024 році/) + (76 300,00 x 3 % x 47 : 365 : 100 /47 днів у 2025 році/)), які були розраховані судом за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти».

Висновки суду.

Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справі в їх сукупності прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а відтак на користь позивачки з відповідача слід стягнути 76300,00 грн сплаченого авансу; 76000,00 грн пені; 4122,53 грн інфляційних витрат за період з 23 жовтня 2024 року по 16 лютого 2025 року та 732,53 грн 3% річних за вказаний період.

Щодо судових витрат.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач при поданні позову до суду звільнена від сплати судового збору.

Беручи до уваги, що позовні вимоги позивачки задоволено частково (на 27,5% (157155,06 грн. з 569518,75 грн.), а відтак, відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 666,05 грн. (2422,00 грн. х 27,5%).

Керуючись статтями 81,89,141,263-265,274-279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Модуль Будинок» про захист прав споживачів, стягнення авансу, пені, інфляційних витрат та 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності «Модуль Будинок» на користь ОСОБА_1 76300 гривні 00 коп. авансу, 76000 гривень 00 коп. пені, 4122 гривні 53 коп. інфляційних витрат, 732 гривні 53 коп. 3% річних. Всього стягнути 157155 (сто п`ятдесят сім тисяч сто п`ятдесят п`ять) гривень 06 коп.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності «Модуль Будинок» 666 гривень 00 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКП: НОМЕР_3 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальності «Модуль Будинок» (Волинська обл., Ковельський р-н, село Мокрець, вул. Васильчука, буд. 22, ).

Суддя:

Оригінал рішення.