Справа № 304/2092/24 Провадження № 2/304/200/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Гевці В.М.,

за участі секретаря судового засідання Гарайдич Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 304/2092/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі однієї шостої заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 серпня 2024 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2004 по 2024 роки. Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,які проживають разом з позивачкою. На даний час остання навчається в Ужгородському національному університеті на денній формі навчання та відповідно до довідки № 183157 датою завершення здобуття освіти є 30 червня 2026 року. Зазначає, що кожного дня доїжджати з дому до м. Ужгорода є важко, тому вона для доньки ОСОБА_5 винаймає квартиру, що на сьогоднішній день є вкрай дорого. При цьому, доньці необхідно купляти дорого вартісні книги, зошити, продукти харчування, оновлення гардеробу та інших речей, необхідних для дитини відповідного віку. Також зазначає, що покрити всі наведені вище витрати їй самостійно важко, а платежів, які надає відповідач, не вистачає щоб покрити хоча б частину з необхідного. Відповідач є працездатного віку, здоровий, наразі проходить службу у складі Збройних Сил України, його дохід є сталий та достатній для того щоб надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. У зв`язку з наведеним позивачка звернулася суд з цим позовом та просить суд стягнути аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися.

Ухвалою суду від 30 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в справі.

Представником відповідача через підсистему «Електронний суд» надіслано до суду відзив, який він просить взяти до уваги при ухваленні рішення. Вказав, що ОСОБА_2 з ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей, а саме доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на даний час є повнолітньою, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На початку 2023 року він з ОСОБА_1 припинили сімейні відносини, причиною цього стало те, що з їхніх відносин зникли щирість та почуття любові, а замість цього з`явилось відчуження, у зв`язку з чим рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2024 року шлюб між ними був розірваний. На теперішній час сторони у справі проживають окремо. Після розірвання шлюбу діти зареєстровані разом з ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , а фактично проживають в АДРЕСА_2 . Крім цього вказує, що після припинення сімейних відносин та при вирішенні питання про розірвання шлюбу сторони домовились про те, що позивач залишає відповідачці та дітям більшу частину майна, яке належало йому з ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, купляє старшій доньці автомобіль марки «Фольксваґен» та сплачує регулярно щомісячно аліменти на утримання дітей у добровільному порядку, а ОСОБА_1 , в свою чергу, не буде звертатися до суду із заявою про стягнення аліментів як на утримання неповнолітньої дитини, так і на утримання повнолітньої доньки на період навчання. Однак, у порушення цієї домовленості, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 аліментів, а також з цим позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання старшої повнолітньої доньки ОСОБА_4 на період навчання. Відповідач у цій справі зазначає, що на відміну від позивачки він свою частину вищезазначеної домовленості виконав у повному обсязі, в тому числі, до теперішнього часу надсилає на користь позивачки аліменти на утримання дітей в значних розмірах у добровільному порядку, а також ще окремо надсилає грошові кошти на придбання різноманітних подарунків. При цьому зазначає, що він є військовослужбовцем і на теперішній час захищає Вітчизну від повномасштабної агресії російської федерації, є учасником бойових дій, йому приходиться нести значні витрати грошових коштів на придбання належної військової амуніції та військового знаряддя щоб вижити в сучасних бойових реаліях. Крім того, з 16 липня 2024 року відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 і йому потрібно облаштовувати нове сімейне життя, оскільки більшу частину майна, яке належало йому з ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, він залишив останній та дітям ОСОБА_7 і ОСОБА_5 . Також він навчається на заочній формі навчання за контрактом у Донбаському державному педагогічному університеті за спеціальністю «Менеджмент» і йому приходиться нести витрати на оплату навчання. Його теперішня дружина ОСОБА_8 є студенткою денної форми навчання, страждає на хронічне захворювання, яке знаходиться в стадії загострення, а тому йому приходиться утримувати і дружину, в тому числі, нести витрати на придбання лікарських препаратів. 07 вересня 2024 року в результаті бомбардування російськими керованими авіабомбами була зруйнована квартира його дружини, в якій він з нею проживав, і тепер відповідачу необхідно орендувати житло, у зв`язку з чим також буде необхідно нести додаткові витрати.

Представник відповідача зазначив, що в цій конкретній ситуації матеріальний стан дитини задовільний, колишня дружинапрацює та регулярно отримує заробіток. Крім того, у зв`язку з наявністю багатьох стресових ситуацій, в яких він знаходиться протягом останнього часу, захищаючи свою вітчизну від повномасштабної агресії російської федерації, йому необхідно хоч якось підтримувати своє здоров`я та застосовувати реабілітаційні заходи відповідно до рекомендацій медичних працівників та психологів- реабілітологів, що також потребує деяких грошових витрат.

Позивачка в обгрунтування своїх вимог зазначила, що донька ОСОБА_5 вимушена проживати у місті Ужгород, оскільки село Раково, де вони проживають, знаходиться на значній відстані від міста Ужгорода, проте відстань від с. Раково Ужгродського району до міста Ужгорода складає 27 км, при цьому Ліліані на праві власності належить автомобіль «ФОЛЬКСВАГЕН», про який він вже зазначав вище.

24 січня 2025 року адвокат Чередниченко Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав суду клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку з тим, що відповідач у справі є військовослужбовцем та несе службу у лавах Збройних Сил України, на підтвердження чого до матеріалів справи долучив відповідну довідку.

Вирішуючи вказане клопотання суд дійшов таких висновків.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (заява № 23786/02, рішення від 30 листопада 2006 року ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи, і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану",Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався і не скасовано до теперішнього часу.

За приписами пункту другого вищевказаного Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

За приписами статей 1 та 8 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06 грудня 1991 року № 1934-XII Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Безпосереднє військове керівництво діяльність, спрямована на здійснення заходів щодо розвитку Збройних Сил України, їх технічного оснащення, підготовки та всебічного забезпечення, визначення основ їх застосування, а також управління ними.

Комплектування ж Збройних Сил України визначається статтею 5 Закону України "Про Збройні Сили України", відповідно до частини першої якої особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною третьою статті 2 цього Закону визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Початок, призупинення і закінчення проходження військової служби визначено статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Конструкція пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана не із самою обставиною введення воєнного стану, а із фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

При цьому, вказана вище норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. За такої умови підстава для зупинення провадження у справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі Збройних Сил України припиняється. Учасник справи може припинити участь у складі Збройних Сил України ще до припинення воєнного стану, якщо така можливість передбачена законодавством.

Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України може бути застосована судами при вирішенні питання про зупинення провадження у справі у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 .

Проте, як неодноразово виснував Верховний Суд, самого факту введення воєнного стану і формального перебування сторони на військовій службі для зупинення провадження у справі не достатньо. Сторони мають надати докази залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, переведення конкретної військової частини на воєнний стан тощо, оскільки безпідставна перерва в судовому розгляді буде порушувати право на справедливий суд.

Таких висновків дійшов Верховний Суд зокрема у постанові від 29 серпня 2022 року у справі № 461/5209/19.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення клопотання представника відповідача та зупинення провадження у справі відсутні, відтак у задоволенні такого слід відмовити.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 не з`явилися, однак остання подала заяву, в якій просить суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_10 у судове засідання також не з`явилися, останній подав до суду заяву, в якій просив долучити до матеріалів справи рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини ОСОБА_6 .

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2004 року, який розірвано рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2024 року (справа № 304/2776/23).

Це рішення набрало законної сили 09 квітня 2024 року.

Від указаного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на теперішній час досягла повноліття, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 11 грудня 2012 року.

Відповідно до згаданого вище рішення суду доньку ОСОБА_5 залишено проживати разом з матір`ю.

Встановлено, що ОСОБА_4 є студенткою денної форми навчання факультету іноземної філології Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». Термін закінчення навчання 30 червня 2026 року, що підтверджується як студентським квитком серії НОМЕР_3 , так і довідкою про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 183157 від 13 серпня 2024 року, сформованою в Єдиній державній електронній базі з питань освіти.

Довідкою про склад сім`ї № 660 від 07 серпня 2024 року підтверджено, що ОСОБА_4 фактично проживає разом з позивачкою.

З позовної заяви слідує, що позивачка для доньки ОСОБА_5 в м. Ужгороді винаймає квартиру, що на сьогоднішній день є вкрай дорого, при цьому остання також інколи доїжджає до себе додому в с. Раково Ужгородського району Закарпатської області, за що відповідно оплачує послуги за перевезення, про що до матеріалів справи додано відповідні чеки.

При цьому, доньці ОСОБА_5 необхідно купляти дорого вартісні книги (доказ вартості таких міститься в матеріалах справи), зошити, продукти харчування, оновлення гардеробу та інших речей, необхідних для дитини відповідного віку.

В той же час, суду не надано доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Відповідно до Довідки про доходи від 18 вересня 2024 року № 89, що видана ОСОБА_1 , її доходи за період березень серпень 2024 року становлять 120 716 грн.

З Інформації з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 20 вересня 2024 року відомості про будь-який дохід ОСОБА_4 відсутні.

З інформації, що отримана з Державної податкової служби на запит Великоберезнянського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі судом, встановлено, що ОСОБА_2 нараховано за 1 та 2 квартали 2024 року доходів у розмірі 349 599, 86 грн та 386 693, 40 грн відповідно.

Посилання відповідача на те, що донькаЛіліана працювала і працює на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де отримує заробіток у розмірі, достатньому для успішного навчання, то суддя до уваги таке не бере, оскільки воно не підтверджене жодними доказами. Не підтверджено також і те, що батько подарував доньці автомобіль чи відступив частку нерухомого майна.

Статтями 141, 155 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітня дитина продовжує навчання і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язанні утримувати її до досягнення 23 років за умови, що вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Право на звернення до суду з позовом має той із батьків, з ким проживає дитина, а також остання.

Виходячи з роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» викладених у пункті 20, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Отже, в цій ситуації суд уважає, що відповідач зобов`язаний утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання, при цьому дитина, яка підлягає утриманню має вік більше 18 років, але менше 23; вона продовжує навчання; потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги; відповідач ОСОБА_2 має можливість надавати таку допомогу, у зв`язку із чим з останнього необхідно стягнути аліменти.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд відповідно до статті 200 СК України, враховує:

-стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

-стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

-відсутність у матеріалах справи доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків;

-відсутність у матеріалах справи доказів про наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

-відсутність у матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

-враховується також можливість надання утримання другим із батьків.

Додане представником відповідача до матеріалів справи рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2025 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, як доказу, що на утриманні останнього перебуває дружина, суддя до уваги не бере, оскільки на ньому відсутня відмітка про набрання ним законної сили. Також до вказаного рішення не додано доказів, що воно звернене до примусового виконання або ж добровільно виконується відповідачем.

У цих правовідносинах розмір аліментів необхідно визначити в частці від заробітку (доходу) батька дитини, що відповідає приписам ст. 200 СК України.

За таких обставин, враховуючи необхідність у витратах дитини до закінчення нею навчання, беручи до уваги інтереси дитини, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 серпня 2024 року і до 30 червня 2026 року, тобто до закінчення повнолітньою дитиною навчання.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Крім цього, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

З огляду на наведене та керуючись ст. ст. 141, 155, 182, 199, 200 СК України, ст. ст. 6-13, 76, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї шостої частини заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 серпня 2024 року і до 30 червня 2026 року, тобто до закінчення повнолітньою дитиною навчання, з індексацією суми аліментів відповідно до закону.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_4 .

Головуюча: Гевці В. М.