Провадження № 2/522/1514/25
09 квітня 2025 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
за участю секретаря Зелінська К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права користування житловим приміщенням
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про втрату права користування житловим приміщенням.
За результатами автоматизованого розподілу від 01 липня 2024 року справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Свяченій Ю.Б.
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 05.07.2024 відкрито провадження у справі.
На підставі наказу №59-ос/с від 17 грудня 2024 року в.о. голови Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 «Про відрахування зі штату Приморського районного суду м. Одеси Свяченої Ю.Б.» на виконання Рішення Вищої ради правосуддя від 17 грудня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку» та розпорядження № 13 в.о. керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Панчука В.А. щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу судових справ, які перебувають у провадженні судді Свяченої Ю.Б., службової записки помічника судді ОСОБА_4 Сирової В.В., з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, матеріали справи передано до канцелярії для повторного авторозподілу.
За результатами автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси Науменко А.В.
22.01.2025 року матеріали справи передані головуючому.
24 січня 2025 року справу прийнято до провадження.
Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги наступним чином.
Позивачка вказує, що вона є законною власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 20 квітня 2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованим за реєстраційним номером 4108. Племінниця позивачки, ОСОБА_2 , народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала статус дитини-сироти через відсутність даних про батька і фактичну смерть матері. За постановою Служби у справах дітей Одеської міської ради від 18 червня 2012 року дитина була тимчасово поставлена на первинний облік і влаштована до власниці квартири за даною адресою. Однак, у зв`язку з подачею племінницею заяви від 05 грудня 2022 року про небажання проживати з позивачем, а також відповідним розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 лютого 2023 року, власниця була звільнена від виконання обов`язків піклувальника, і місце проживання відповідачки було змінено на гуртожиток навчального закладу за адресою АДРЕСА_2 .
Тривала відсутність відповідачки за місцем реєстрації (понад один рік), разом із фактом, що вона не здійснює жодних витрат на утримання житлового приміщення, не сплачує комунальні платежі та не має у ньому особистих речей, створює законні перешкоди для реалізації виключного права власниці на володіння, користування та розпорядження своїм майном.
На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати, що ОСОБА_2 , через фактичну тривалу відсутність за місцем реєстрації та невиконання обов`язків із утримання приміщення, втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 , що дозволить усунути перешкоди у реалізації законного права власниці на користування та розпорядження своїм майном.
Ухвалою суду від 05.03.2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання призначене на 09.04.2025 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.
Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.
Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Суд вбачає, що сторони сповіщені про дату та час судового засідання належним чином, матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення, а тому суд приходить до висновку про можливість розглядати справу.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Матеріалами справи встановлено, що позивач є власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 20 квітня 2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованим за реєстраційним номером 4108. Племінниця позивачки, ОСОБА_2 , народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала статус дитини-сироти через відсутність даних про батька і фактичну смерть матері. За постановою Служби у справах дітей Одеської міської ради від 18 червня 2012 року дитина була тимчасово поставлена на первинний облік і влаштована до власниці квартири за даною адресою.
Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 лютого 2023 року, власниця була звільнена від виконання обов`язків піклувальника, і місце проживання відповідачки було змінено на гуртожиток навчального закладу за адресою АДРЕСА_2 .
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.
Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.
Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 405 ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
З Розпорядження Про звільнення ОСОБА_1 від здійснення повноважень піклувальника над неповнолітньою ОСОБА_2 № 37 від 01.02.2023 року вбачається, що дійсно, ОСОБА_2 проживає у гуртожитку училища за адресою: АДРЕСА_2 , однак зазначено, що термін закінчення навчання червень 2025 року. Отже відповідач втратить право проживати у гуртожитку у червні 2025 року. Жодних доказів, що у відповідача наявне інше житло позивач не надав. Також позивачем не надані докази відсутності позивача у житловому приміщенні без поважних причин.
З Розпорядження Про звільнення ОСОБА_1 від здійснення повноважень піклувальника над неповнолітньою ОСОБА_2 № 37 від 01.02.2023 року вбачається, що 5 грудня 2022 року до Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшла заява від неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У заяві зазначено, що її тітка та піклувальник, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом останніх років зловживає алкогольними напоями, що призводить до частих конфліктів. У зв`язку з цим ОСОБА_2 висловила бажання припинити проживання з піклувальником та уникнути подальшого фізичного насильства. Згідно з листом від ВП № 1 ОРУП № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області № 60.6/4212 від 14 грудня 2022 року, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було складено протоколи про адміністративне правопорушення від 4 грудня 2022 року. Це правопорушення стосувалося вчинення фізичного домашнього насильства щодо її підопічної, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 23 грудня 2022 року Центром соціальних служб Одеської міської ради здійснено виїзд за адресою проживання неповнолітньої, а саме за адресою: АДРЕСА_3 . Під час виїзду складено акт оцінки потреб сім`ї/особи, у якому виявлено наявність складних життєвих обставин. За зазначеною адресою фактично проживає дідусь неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), а також його дружина ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).
Більш того, відсутність доказів того, що відповідач не займає житлове приміщення без поважних причин, а також невизначеність щодо наявності іншого житла і плану проживання після закінчення навчання свідчать про те, що позивач не обґрунтовує твердження про повну втрату відповідачем права користування житловим приміщенням. Додатково, з вказаного розпорядження виявляється, що за адресою житлового приміщення фактично можуть проживати інші члени сім`ї відповідача, зокрема її дідусь та позивач, що безпосередньо свідчить про збереження права користування цим житлом. Враховуючи вищезазначене, вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є недопідтвердженою, оскільки не представлені переконливі докази фактичного відсутності відповідача за зазначеною адресою, а положення щодо майбутнього припинення користування гуртожитком залишаються умовними, до того часу, поки не стане відомим, які житлові умови буде забезпечено відповідачу після червня 2025 року. Таким чином, позовна вимога не може бути задоволена.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права користування житловим приміщенням відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 21.04.2025 року.
Суддя А.В. Науменко