ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/655/25 Справа № 204/8065/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року в цивільній справі номер 204/8065/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , з позовом до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання права власності, з урахуванням уточненої позовної заяви обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що предметом спору у даній справі є визнання права власності на частину домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, частина зазначеного домоволодіння зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 листопада 2004 року, виданого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., зареєстрованого в реєстрі за №3-4232. Зазначена частина домоволодіння була передана їй у спадок після померлого чоловіка ОСОБА_6 на підставі заповіту від 06 січня 1988 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., зареєстрованого в реєстрі за №2-62.

За життя ОСОБА_5 було складено заповіт від 02 грудня 2004 року, відповідно до якого усе належне їй майно, де б воно не було та з чого воно б не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті вона заповіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_4 звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 13 січня 2015 року. 13 січня 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. було винесено постанову про відмову у видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , оскільки спадкоємицею ОСОБА_4 не наданий правовстановлюючий документ на відповідну частину житлового будинку. При цьому, оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_5 від 12 листопада 2004 року, на час звернення ОСОБА_4 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини знаходився у третьої особи - ОСОБА_1 , який з метою вчинення перепон у реєстрації права власності за законною спадкоємицею відмовився надати оригінал зазначеного документу, у зв`язку з чим ОСОБА_4 і було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 став її син - ОСОБА_2 . У зв`язку з фактичною наявністю державної реєстрації права власності на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5 та наявністю чинного заповіту на зазначене майно на ім`я ОСОБА_4 , він вважає, що право власності на це майно на даний час має бути визнано за спадкоємцем ОСОБА_4 - ОСОБА_2 .

Щодо частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка не була перереєстрована та за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_7 , зазначає наступне. ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась із частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з яких: частина була успадкована її сином - ОСОБА_6 та в подальшому зареєстрована за його дружиною ОСОБА_5 ; частина була успадкована ОСОБА_8 за правом представлення після померлого батька ОСОБА_9 .

ОСОБА_10 приходилась онукою Загребельній Парасковії Феодосіївні.

Згідно з відомостями зі Спадкової справи №499/1970 року ОСОБА_11 09 квітня 1970 року звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, ОСОБА_11 протягом наступних 36 років до своєї смерті так і не оформила у встановленому законом порядку право власності на частину спірного домоволодіння. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця такого права.

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З наведеного можна дійти висновку, що спірна частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , фактично належала ОСОБА_10 , хоча і не була зареєстрована за нею.

Спадкоємці, які б звернулись з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 відсутні, спадкова справа не відкривалась. Тим часом, ОСОБА_5 була зареєстрована та фактично проживала у спірному домоволодінні з 18 червня 1959 року до моменту своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З прийняттям Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-ІУ, який набрав чинності з 01.01.2004 року, законодавцем було передбачено можливість набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 померла, не залишивши по собі спадкоємців, можна дійти висновку про відсутність у спірного майна іншого власника.

Разом з тим, з часу смерті ОСОБА_7 у 1970 році ОСОБА_5 продовжувала, разом із своїм чоловіком ОСОБА_6 проживати у спірному будинку, фактично володіла і користувалась ним, не знаючи, що частина цього домоволодіння фактично належить ОСОБА_10 . Жодних дій щодо належного їй майна ОСОБА_11 протягом 36 років з моменту набуття права на спадщину і до моменту своєї смерті у 2011 році не вчиняла. На момент своєї смерті ОСОБА_5 добросовісно та відкрито володіла частиною домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 14 років 7 місяців.

Спадкоємець ОСОБА_5 - первісний позивач у справі ОСОБА_4 за життя також мала право на визнання права власності на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що значиться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_7 , проте фактично належала ОСОБА_11 - за набувальною давністю. Проте, у зв`язку з тривалим розглядом справи ОСОБА_4 за життя не встигла заявити відповідні позовні вимоги, оскільки розгляд даної цивільної справи було зупинено ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2017 року та поновлено розгляд справи лише 09 листопада 2022 року. Водночас, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З огляду на викладене та враховуючи положення ч. 1, ч. 2 ст. 344 ЦК України, а також п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, позивач ОСОБА_2 вважає, що також має право на визнання права власності на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , власником, якої значиться ОСОБА_7 за набувальною давністю. Отже, позивач має право на визнання за ним права власності в загальному розмірі на 40/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, яка була уточнена 27 січня 2023 року, просив суд: визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в порядку спадкування за законом право власності на 20/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на 20/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання права власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Із вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року по справі №204/8065/16-ц та прийняти постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що при оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для даної справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права.

ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції висловився з приводу заявлених позовних вимог та надав своє письмове заперечення. Але, суд першої інстанції не надав йому належної оцінки.

Первісний позивач, а в подальшому ОСОБА_2 , спірним домоволодінням не володіли і не користувалися.

13.09.2022 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину серії НСВ 864001/p №775, видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М. і наданий час є власником спірної частини домоволодіння. Вважає, що він набув право власності на домоволодіння за раніше вказаною адресою згідно з діючим законодавством.

Від Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив суд прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі. До відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Проте, до відзиву Дніпровської міської ради не додано доказів надсилання (надання) копій відзиву іншим учасникам справи, тому апеляційний суд не приймає до уваги такий відзив.

Від ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко В.Г., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року - залишити без змін.

У встановленому законом порядку ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_11 спадщину не приймав. Твердження апелянта про те, що ОСОБА_11 приходилась йому тіткою є неправдивими та прямо суперечать доказам, які наявні в матеріалах справи.

Щодо посилання апелянта на те, що на даний час за ним зареєстровано право власності на або 20/100 частин спірного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер: НСВ 864001/p. №775 від 13.09.2022 року позивач зазначає, що про існування зазначеного свідоцтва він дізнався у квітні 2023 року, коли звернувшись до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про реєстрацію права власності на 40/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2023 року у справі №204/8065/16-ц отримав рішення про відмову у вчиненні реєстраційної дії у зв`язку з тим, що право власності на 20/100 частин спірного домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_1 .

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін Михайло Самуілович, з позовом про визнання недійсним вказаного вище свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2024 року у даній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

На переконання позивача вчинення ОСОБА_1 протиправного правочину не є підставою для тверджень про відсутність прав ОСОБА_2 на спірне майно.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду третя особа ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 адвокат Пономаренко В.Г. апеляційну скаргу не визнала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач Дніпровська міська рада та третя особа ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 5, 6, 9, том 3).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача та третьої особи.

Заслухавши суддю доповідача, третю особу та представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_7 згідно зі свідоцтвом про право власності від 14 серпня 1952 року, виданого житловим управлінням Дніпропетровського відділу комунального господарства на праві власності належала частка домоволодіння АДРЕСА_1 , що також підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №4891887 від 29 вересня 2004 року, виданим КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 139, 58, том 1).

У ОСОБА_7 було два сина: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 136, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_7 померла, що підтверджується записом акту про смерть №103 від 07 січня 1970 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану (а.с. 136, том 1).

Син ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 31, том 2).

ОСОБА_11 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_12 »), ІНФОРМАЦІЯ_12 , є дочкою ОСОБА_9 (а.с. 51, том 2).

09 квітня 1970 року до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась ОСОБА_11 , в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_10 померла її бабуся ОСОБА_7 , на день смерті якої залишилося майно - житловий будинок в АДРЕСА_1 , а також грошовий внесок в ощадній касі. При цьому повідомила, що спадкоємцем ОСОБА_7 є також ОСОБА_6 . У зв`язку з цим було заведено спадкову справу №499/1970 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_7 , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 166, 164-169, том 1).

З заяви від 09.04.1970 року вбачається, що ОСОБА_11 прийнято спадщину після смерті ОСОБА_7 (а.с. 166зв, том 1).

На день смерті ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_10 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований та постійно проживав її син - ОСОБА_6 , що підтверджується домовою книгою для прописки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_1 , а також вбачається з матеріалів спадкової справи №910/2004, заведеної Третьою дніпропетровською державної нотаріальною конторою щодо майна померлого ОСОБА_6 (а.с. 128-142, том 1; а.с. 4-18, том 2).

ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_6 помер (а.с. 9, том 1).

06 січня 1988 року ОСОБА_6 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровською державною нотаріальною контори Хилько Л.А., зареєстрований у реєстрі за № 2-62, відповідно до якого все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося він заповів дружині - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_14 (а.с. 5, 135, том 1).

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мали двох спільних дітей: сина - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , (а.с. 215, том 1); дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що визнавалось сторонами під час розгляду справи.

ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_13 помер (а.с. 214, том 1).

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_5 була зареєстрована та постійно з 18 червня 1959 року проживала разом зі спадкодавцем - ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4, том 1).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_6 до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори 19 листопада 2004 року звернулася ОСОБА_4 , що діяла на підставі довіреності, від імені ОСОБА_5 , з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_5 , у зв`язку з цим було заведено спадкову справу № 910/2004 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_6 (а.с. 133, 128-142, том 1).

19 листопада 2004 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване у реєстрі за № 3-4232, на частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала Загребельній Парасковії Феодосіївні, померлій ІНФОРМАЦІЯ_10 , спадкоємцем якої був син ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, на підставі свідоцтва про право власності, виданого міським житловим управління Дніпропетровського відділу комунального господарства 14.08.1952 року, зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарному бюро 30.08.1952 року за № 27-136, реєстраційний номер 7663824. На земельній ділянці площею 722 кв.м по фактичному користуванню знаходиться: А-1 - житловий будинок, шл. бет., житловою площею 43,1 кв, м, та такі господарчі будівлі та споруди: Г - сарай, шл. бет., В - сарай, шл. бл., Ж вбиральня, дош., З - вбиральня, дош., И - сарай (тимчасовий) дош., К - сараї (тимчасовий), дош., Л - душ, дош., М - зливна яма, цегла, 1-6, І споруди (а.с. 140 ,том 1).

Інша частина домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06 грудня 1973 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3671, належала на праві власності ОСОБА_14 (а.с. 48, том 1).

23 грудня 2005 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за результатами обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 722 кв. м згідно з заявою ОСОБА_14 було затверджено Акт ідеальних часток. У вказаному Акті зазначено, що частки змінились у зв`язку з узаконенням сіней літ. а'-1 згідно з рішенням Красногвардіського РВК №111/7 від 27 лютого 1991 року та самовільно побудованим сараєм літ. Н гр. ОСОБА_14 . ОСОБА_14 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 06.12.1973 року належить частина вказаного домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться у житловому будинку А-1 приміщення 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, житловою площею 30,1 кв.м, у прибудові А'-1 приміщення 1-1, 1/2 частина 1-2, ґанок а, сіни а'-1, сарай В, сарай Н, навіс О, огорожі № 1, 6, 7, 8, мостіння ІІ, у загальному користуванні огорожа № 5, що разом складає 60/100 частин даного домоволодіння.

Загребельній ОСОБА_15 (померла) згідно зі свідоцтвом про право власності від 14.08.1952 року належить частина вказаного домоволодіння.

ОСОБА_5 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19.11.2004 року (не зареєстроване) належить частина домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться у житловому будинку А-1, приміщення 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 житловою площею 21,2 кв.м., у прибудові А'-1 приміщення 2-1,2-2, тамбур а2-1 (самовільний), сіни а3-1 (самовільні), тамбур а4-1 (самовільний), козирок, житловий будинок Б-1 (самовільний), сарай Г, вбиральня З, сарай И, сарай К, душ Л, огорожі № 2, 3, 4, 9, мостіння І, у загальному користуванні огорожа № 5, що разом складає 40/100 частин домоволодіння (а.с. 72-73, том 1).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2006 року по справі № 2-1459-2006 затверджено акт ідеальних часток домоволодіння АДРЕСА_1 від 23 грудня 2005 року Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 81-82, том 1).

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2006 року по справі № 2-260/2006 затверджено за ОСОБА_14 право власності на 60/100 частин домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 83, том 1).

03 лютого 2007 року на підставі договору довічного утримання 60/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з приватизованою земельною ділянкою ОСОБА_14 було передано у власність ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14127354 від 03 квітня 2007 року (а.с. 88-89, 90, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 померла (а.с. 32, том 2).

З листа Третьої дніпровської державної нотаріальної контори від 02 серпня 2017 року №2310/01-16 вбачається, що після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , із заявами про відмову/прийняття спадщини до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_11 не відкривалась, свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом не видавалися (а.с. 54, том 2).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (а.с. 8, том 1).

02 грудня 2004 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. було посвідчено заповіт ОСОБА_5 , зареєстрований в реєстрі за №5-5520, яка на випадок своєї смерті усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті, заповідала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7, том 1).

05 січня 2015 року до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся ОСОБА_1 , який є сином ОСОБА_13 (а.с. 97, 213 том 1).

05 січня 2015 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 3/2015 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (а.с. 96-127, том 1).

13 січня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 105, том 1).

16 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, а у випадку неможливості просив видати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, після смерті бабусі - ОСОБА_5 (а.с. 112, том 1).

16 лютого 2015 року постановою державного нотаріусу Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , оскільки у встановлений законом термін спадщину прийняв спадкоємець за заповітом, а ОСОБА_1 не є спадкоємцем за заповітом, а також не є спадкоємцем за законом згідно зі ст. 1241 ЦК України (а.с. 114, том 1).

13 січня 2016 року ОСОБА_16 , діючи як представник на підставі довіреності від імені ОСОБА_4 , звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на ім`я ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 121, том 1).

13 січня 2016 року постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , оскільки спадкоємицею ОСОБА_4 та її представником не наданий правовстановлюючий документ на відповідну частину житлового будинку, запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності та частини у житловому будинку за вищевказаною адресою (а.с. 10, том 1).

На момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 складений нею 02 грудня 2004 року на ім`я ОСОБА_4 заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 5-5520, був чинний, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 39320472 від 05 січня 2015 року (а.с. 104, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_6 позивачка - ОСОБА_4 померла (а.с. 74, том 2).

ОСОБА_2 є сином позивачки ОСОБА_4 та у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті останньої.

06 жовтня 2021 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонською Т.О. ОСОБА_2 було видано свідоцтва про право на спадщину за законом №3-668, на квартиру АДРЕСА_2 та №3-669 на грошові кошти з відсотками, компенсаціями та індексаціями в АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 75, 79, 81, том 2).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2022 року до участі у цивільній справі №204/8065/16-ц залучено правонаступника позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 94-95, том 2).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Підстави набуття права власності визначені у статті 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, в який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 згідно зі свідоцтвом про право власності від 14 серпня 1952 року, виданого житловим управлінням Дніпропетровського відділу комунального господарства на праві власності належала частка домоволодіння АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 мала двох синів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Син ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_11 .

ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_7 померла.

ОСОБА_11 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_12 »), ІНФОРМАЦІЯ_12 , є дочкою ОСОБА_9 .

09 квітня 1970 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась ОСОБА_11 , в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_10 померла її бабуся ОСОБА_7 , на день смерті якої залишилося майно - житловий будинок в АДРЕСА_1 , а також грошовий внесок. При цьому повідомила, що спадкоємцем ОСОБА_7 є також ОСОБА_6 . У зв`язку з цим було заведено спадкову справу №499/1970 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_7 .

З заяви від 09.04.1970 року вбачається, що ОСОБА_11 прийнято спадщину після смерті ОСОБА_7 .

Після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняв її син ОСОБА_6 , оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_6 помер.

06 січня 1988 року ОСОБА_6 складено заповіт, відповідно до якого все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося він заповів дружині - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_14 .

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мали двох спільних дітей: сина - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_15 ; дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що визнавалось сторонами під час розгляду справи.

ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_13 помер.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_6 19 листопада 2004 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване у реєстрі за № 3-4232, на частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала Загребельній Парасковії Феодосіївні, померлій ІНФОРМАЦІЯ_10 , спадкоємцем якої був син ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, на підставі свідоцтва про право власності, виданого міським житловим управління Дніпропетровського відділу комунального господарства 14.08.1952 року, зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарному бюро 30.08.1952 року за № 27-136, реєстраційний номер 7663824. На земельній ділянці площею 722 кв.м по фактичному користуванню знаходиться: А-1 - житловий будинок, шл. бет., житловою площею 43,1 кв, м, та такі господарчі будівлі та споруди: Г - сарай, шл. бет., В - сарай, шл. бл., Ж вбиральня, дош., З - вбиральня, дош., И - сарай (тимчасовий) дош., К - сараї (тимчасовий), дош., Л - душ, дош., М - зливна яма, цегла, 1-6, І споруди.

Інша частина домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06 грудня 1973 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3671, належала на праві власності ОСОБА_14 .

23 грудня 2005 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за результатами обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 722 кв. м згідно з заявою ОСОБА_14 затверджено Акт ідеальних часток. У вказаному Акті зазначено, що частки змінились у зв`язку з узаконенням сіней літ. а'-1 згідно з рішенням Красногвардіського РВК №111/7 від 27 лютого 1991 року та самовільно побудованим сараєм літ. Н гр. ОСОБА_14 . ОСОБА_14 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 06.12.1973 року належить частина вказаного домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться у житловому будинку А-1 приміщення 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, житловою площею 30,1 кв.м, у прибудові А'-1 приміщення 1-1, 1/2 частина 1-2, ґанок а, сіни а'-1, сарай В, сарай Н, навіс О, огорожі № 1, 6, 7, 8, мостіння ІІ, у загальному користуванні огорожа № 5, що разом складає 60/100 частин даного домоволодіння.

Загребельній ОСОБА_15 (померла) згідно зі свідоцтвом про право власності від 14.08.1952 року належить частина вказаного домоволодіння.

ОСОБА_5 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19.11.2004 року (не зареєстроване) належить частина домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться у житловому будинку А-1, приміщення 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 житловою площею 21,2 кв.м., у прибудові А'-1 приміщення 2-1,2-2, тамбур а2-1 (самовільний), сіни а3-1 (самовільні), тамбур а4-1 (самовільний), козирок, житловий будинок Б-1 (самовільний), сарай Г, вбиральня З, сарай И, сарай К, душ Л, огорожі № 2, 3, 4, 9, мостіння І, у загальному користуванні огорожа № 5, що разом складає 40/100 частин домоволодіння.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2006 року по справі № 2-1459-2006 затверджено акт ідеальних часток домоволодіння АДРЕСА_1 від 23 грудня 2005 року Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2006 року по справі № 2-260/2006 затверджено за ОСОБА_14 право власності на 60/100 частин домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

02 грудня 2004 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. посвідчено заповіт ОСОБА_5 , зареєстрований в реєстрі за №5-5520, яка на випадок своєї смерті усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті, заповідала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 померла.

З листа Третьої дніпровської державної нотаріальної контори від 02 серпня 2017 року №2310/01-16 вбачається, що після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , із заявами про відмову/прийняття спадщини до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_11 не відкривалась, свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом не видавалися.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 .

05 січня 2015 року до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся ОСОБА_1 , який є сином ОСОБА_13 .

05 січня 2015 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 3/2015 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

13 січня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16 лютого 2015 року постановою державного нотаріусу Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

13 січня 2016 року ОСОБА_16 , діючи як представник на підставі довіреності від імені ОСОБА_4 , звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на ім`я ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13 січня 2016 року постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , оскільки спадкоємицею ОСОБА_4 не наданий правовстановлюючий документ на відповідну частину житлового будинку.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог, апеляційний суд звертає увагу на те, що 13.09.2022 року третя особа ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину на 20/100 частин спірного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , і цього не заперечують сторони.

Свідоцтво про право на спадщину отримано третьою особою до ухвалення судового рішення.

Відтак, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що спричинило невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Наведені в апеляційній скарзі доводи заслуговують на увагу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову про визнання права власності, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання права власності відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 21 квітня 2025 року.

Суддя: