Справа №489/7220/24 Головуюча у 1-й інстанції Микульшина Г. А.
Провадження № 22ц/812/577/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 квітня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 4 лютого 2025 року, ухваленого під головуванням судді Микульшиної Г. А. в залі суду в місті Миколаєві о 10 год 35 хв зі складанням повного рішення суду 4 лютого 2025 року, у справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про зміну розміру і способу стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 , діючи через свою представницю ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру і способу стягнення аліментів, стягнутих за судовим наказом Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 грудня 2018 року.

В обґрунтування позову зазначала, що у період з 9 липня 2010 року по 5 вересня 2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 . Під час спільного проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .

За судовим наказом Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 грудня 2018 року з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_5 стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 листопада 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

З моменту стягнення аліментів, обов`язок з їх сплати відповідачем виконувався неналежним чином, незважаючи на покращенням його майнового стану та збільшення потреб дитини, пов`язаних з гармонійним розвитком, віковими потребами та лікуванням погіршення зору. Тому розмір стягнутих за судовим наказом аліментів позивачка вважала недостатнім для утримання їх спільного сина, внаслідок чого просила суд про стягнення аліментів у розмірі частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 жовтня 2024 року від Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області витребувано відомості про отримані ОСОБА_1 доходи за 2024 рік.

У жовтні 2024 року відповідач звернувся до суду з клопотанням про направлення йому копії позову з додатками за іншою адресою та продовження строку для надання відзиву на позовну заяву.

25 листопада 2024 року відповідачем ОСОБА_1 на позовну заяву подано відзив, у якому він не погодився з вимогами, що пред`явлені до нього, з огляду на те, що з моменту видачі судового наказу його майновий стан не покращився, а навпаки, у нього збільшилась кількість утриманців, у зв`язку з народженням ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_6 та виниклою потребою утримувати дружину ОСОБА_7 , з якою уклав інший шлюб 9 червня 2021 року.

Вважав посилання позивачки на збільшення її витрат, у зв`язку зі збільшенням вартості комунальних послуг, продуктів харчування тощо такими, що не відповідають дійсності та не заслуговують на увагу при вирішенні спору про зміну розміру стягнутих аліментів на утримання дитини, виходячи із розміру установленого державою прожиткового мінімуму. В той час, як після припинення здійснення підприємницької діяльності його дохід у вигляді заробітної плати є мінливим та нестабільним, що викликано специфікою діяльності та ризиками, пов`язаними з воєнним станом.

Звертав увагу суду на те, що розмір частки, що підлягає відрахуванню від його заробітку на утримання одної дитини не може перевищувати 16,5%, виходячи з розміру аліментів що підлягають стягненню на утримання двох дітей та не має перевищувати 33% від заробітку, доходу платника.

Пред`явлені позивачкою витрати на правову допомогу вважав завищеними, неспівмірними та необґрунтованими.

У листопаді 2024 року звернувся з клопотанням про зобов`язання позивачки надати відомості про її майновий стан за 2023 - 2024 роки.

У грудні 2024 року позивачкою надано відомості про її доходи за період з квітня по вересень 2024 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору.

На відзив відповідача ОСОБА_1 позивачкою, яка діяла через свою представницю, надана відповідь, у якій нею зазначено, що наявність у відповідача іншої дружини та дитини ще не свідчить про виконання ним обов`язку з їх утримання. При тому нова дружина відповідача є особою працездатного віку і здатна утримувати себе сама. Майновий стан ОСОБА_1 , після винесення судового наказу, покращився, так як відповідач певний час здійснював підприємницьку діяльність, тобто мав додатковий дохід, та навіть після припинення здійснення підприємницької діяльності працевлаштувався та отримує заробітну плату, яка є значно вищою ніж у середньому по Миколаївській області та іншим регіонам. Сама позивачка не одружена та має самостійно нести усі витрати на своє утримання та утримання спільного з відповідачем сина. В той час, як відповідач, будучи одруженим, може нести витрати нарівні зі своєю дружиною. Посилалась на відповідну судову практику.

9 грудня 2024 року відповідач ОСОБА_1 надав заперечення на відповідь позивачки на поданий ним відзив, у яких вважав доводи відповіді необґрунтованими, переважно із аргументів, викладених ним у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що позивачка за 2 та 3 квартали 2024 року мала більший дохід ніж він.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 4 лютого 2025 року позов задоволено частково, ухвалено про зміну розміру та способу стягнення аліментів, які були стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за судовим наказом Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 грудня 2018 року у цивільній справі №489/7269/18. Стягнуто з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили та до повноліття дитини. Відкликано судовий наказ, виданий Ленінським районним судом міста Миколаєва по справі №489/7269/18 від 12 грудня 2018 року, після набрання рішенням законної сили. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Розподілено судові витрати.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з наявності підстав для збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що позивачкою не доведено покращення його майнового стану та не надано відомостей про її власний майновий стан. За такого, подана ОСОБА_2 позовна заява не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України, оскільки у ній не зазначено докази, що підтверджують викладені нею обставини. Також позивачкою приховано відомості про свої доходи за 2023 рік. Не надано позивачкою і відомостей про її спільне проживання разом з їх спільним сином, що залишилося поза увагою суду.

Вказував, що підставою для збільшення розміру аліментів є значне покращення матеріального стану платника аліментів, втім, матеріалами справи підтверджено протилежне. Так, ним припинено здійснення підприємницької діяльності на момент розгляду справи, та у нього з`явилися інші утриманці, зокрема син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якого йому теж треба утримувати. Тому з урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 до 18 років, від якого відраховується гарантований мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, вважав достатнім розмір аліментів, який наразі ним сплачується на утримання сина ОСОБА_9 .

Також на думку відповідача місцевим судом не враховано, що діти відповідача, які народжені від різних жінок, у період його перебування у різних шлюбах, мають рівні права на утримання, та інтереси його другої дитини не можуть бути погіршені за рахунок стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_9 у збільшеному розмірі.

Наголошував про тому, що доходи позивачки за 2, 3 квартали 2024 року є більшими, ніж дохід відповідача та місцевим судом не враховано відсутність підстав для збільшення розміру аліментів. Посилався на судову практику.

Заперечував проти стягнення на користь позивачки понесених нею витрат на правничу допомогу вважаючи їх розмір не обґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка, діючи через свою представницю, вважала її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню заперечивши ненадання доказів на підтвердження доводів пред`явленого нею позову. Зазначила про відповідність рішення суду нормам матеріального права. Додатково обґрунтувала понесення нею витрат на правничу допомогу у зазначеному розмірі.

Звернула увагу суду на те, що головною та першочерговою причиною для звернення до суду із позовом стало погіршення стану здоров`я дитини.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 7 березня 2025 року та 7 квітня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у порядку письмового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14).

Шлюб між батьками дитини розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 5 вересня 2018 року, яке набрало законної сили 6 жовтня 2018 року (а.с.16).

Судовим наказом, виданим 12 грудня 2018 року Ленінським районним судом міста Миколаєва у справі 489/7269/18, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23 листопада 2018 року і до повноліття дитини, виконання якого здійснюється примусово (а.с.17,18).

Втім, посилаючись на збільшення потреб дитини за її віком, відвідування зайнять з вивчення англійської мови та спортивної секції з бойових мистецтв, а також погіршення стану здоров`я у зв`язку з хворобою очей, що потребує значних витрат (а.с.20-39), позивачка звернулася до суду із даним позовом та просила про зміну розміру та способу стягнення аліментів, зазначаючи, що сума аліментів у розмірі 1 600 грн на даний час є недостатньою для утримання дитини, внаслідок чого батько, який є особою працездатного віку, здійснює підприємницьку діяльність та майновий стан якого покращився (а.с.40-43), має можливість сплачувати аліменти у частині від отриманого ним постійного і достатнього доходу.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3?) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3?) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Тому, обґрунтовуючи своє звернення до суду позивачка посилалася на зазначені в законі підстави, за яких можливе збільшення розміру аліментів, що стягуються, а саме погіршення зору дитини, яке потребує тривалого та дороговартісного лікування, а також покращення майнового стану відповідача.

Між тим, як вбачається з наданої відповідачем виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 7 листопада 2024 року підприємницька діяльність ним припинена, але одночасно він є працевлаштованим та отримує заробітну плату, працюючи у ТОВ «Укрспецсистемс» (а.с.91, 112).

Крім того, після видачи судового наказу у нього народилася друга дитина син ОСОБА_6 та ним 9 червня 2021 року зареєстровано інший шлюб (а.с.93-94, 96).

За такого та з урахуванням збільшення потреб дитини, суд дійшов правильного висновку про можливість зміни розміру та способу стягнення аліментів, оскільки в порядку наказного провадження та доданих до них документах, позивачкою не зазначено, а судом не встановлено матеріальний стан платника аліментів при їх стягненні та визначенні, та сторони повідомлені про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу обґрунтованість заявленої вимоги по суті не розглядається (а.с.17).

В той же час, обґрунтовано змінюючи розмір та спосіб стягнення аліментів, судом не враховано наявність у відповідача іншого утриманця сина ОСОБА_6 , внаслідок чого помилково змінено розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача до частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

За наведених обставин, погоджуючись з наявністю підстав для зміни способу стягнення аліментів, колегія суддів, враховуючи припинення здійснення позивачем підприємницької діяльності та наявність у нього утриманця, вважає за необхідне рішення суду в частині зміни розміру аліментів, що підлягають стягненню змінити, та визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання ОСОБА_8 у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи з того, що такий розмір аліментів відповідатиме інтересам обох дітей відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підтвердження місця проживання ОСОБА_8 разом із позивачкою, яка є його матір`ю, не заслуговують на увагу, оскільки такі обставини сторонами при розгляді справи не оспорювалися та відповідачем не спростовувалися, та є встановленими при видачі відповідного судового наказу.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового тлумачення сімейного законодавства, а наведена судова практика не містить судових рішень ухвалених за аналогічних обставин.

Таким чином, у відповідності до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід змінити, яким зменшити розмір аліментів в частці від заробітку, що підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 на утримання спільного сина ОСОБА_9 , з до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

В іншій частині підстав для скасування чи зміни рішення суду при розгляді вимоги про зміну розміру та способу стягнення аліментів, колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно суперечливості понесених витрат на правничу допомогу критеріям реальності та розумності стягнутим витратам на правничу допомогу у розмірі 3 500 грн, за умови обмеження їх надання лише фактичним написанням відзиву на позовну заяву та без участі представника відповідачки у судових засіданнях, то наявні підстави для їх зменшення, з урахуванням часткового задоволення позовної вимоги та в межах розглянутої апеляційним судом скарги.

Колегія суддів виходить зі складності справи, активної участі адвокатки позивачки у розгляді справи, співмірності понесених позивачкою витрат, врахованих підстав судом першої інстанції для зменшення заявлених вимог, та з огляду на наслідки перегляду справи в суду апеляційної інстанції, вважає достатнім та співмірним розмір таких витрат в сумі 2000 грн, з огляду на обсяг задоволених позовних вимог.

Тому за результатами розгляду справи між сторонами підлягають розподілу розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення цих витрат.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу слід теж змінити у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України та стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 2 000 грн.

Підстав для перерозподілу інших судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 4 лютого 2025 року в частині визначення розміру, стягнутих аліментів та витрат на правову допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на надання правової допомоги в суді першої інстанції, в розмірі 2 000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова