Справа № 615/2131/24
Провадження № 2/615/48/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Логвінова А.О.,

за участю секретаря судового засідання Партоли О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 615/2131/24

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про вселення,

за участю учасників судового процесу:

представника позивача Мордак І.С.,

відповідача ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Стислий зміст (виклад) позовних вимог.

15 листопада 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Валківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач, ОСОБА_2 ), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить вселити ОСОБА_1 в житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з відповідачем з 01 листопада 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13 лютого 2024 року на підставі рішення Валківського районного суду Харківської області. 25 серпня 2009 року відповідач уклала договір купівлі-продажу житлового будинку, на підставі якого набула у власність житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний у період шлюбу та позивач при укладанні договору купівлі-продажу надав письмову заяву на укладання відповідачем вказаного договору. 18 жовтня 2016 року позивач зареєстрував місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 09 липня 2024 року йому стало відомо, що 19 березня 2024 року його було знято з реєстрації місця проживання за вказаною адресою за заявою власника житла ОСОБА_2 . Зазначив, що його протиправно було знято з зареєстрованого місця проживання, оскільки він є співвласником даного житлового будинку.

Стислий зміст (виклад) заяв по суті справи.

Заяви по суті справи від сторін не надходили.

Аргументи (позиції) учасників справи.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач у судовому засідання заперечувала щодо задоволення позову. Зазначила, що вона не виселяла позивача з будинку, а лише зняла його з зареєстрованого місця проживання так як він не мешкає у будинку. Також відповідач зазначила, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною власністю сторін по справі та придбаний на спільні кошти.

Рух справи.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано у Валківської міської ради копії документів, які були подані власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , до відділу реєстрації Валківської міської ради для зняття із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09 грудня 2024 року представником позивача подано до суду заяву про зміну предмету позов та з урахуванням уточнених позовних вимог, відповідно до вказаної заяви, позивачем пред`явленні позовні вимоги до ОСОБА_2 , у яких він просить вселити ОСОБА_1 в житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 26 грудня 2024 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 18 березня 2025 року витребувано у приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Юлії Іванівни копію заяви ОСОБА_1 , яка посвідчена приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Юлією Іванівною 25 серпня 2009 року за реєстровим № 2105, про надання згоди своїй дружині ОСОБА_3 на укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Юлією Василівною 25 серпня 2009 року та зареєстрований в реєстрі за № 2106.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 2008 року, який було розірвано заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 13 лютого 2024 року по справі № 615/2341/23 (провадження № 2/615/73/24) (а.с. 9).

25 серпня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який посвідчено 25 серпня 2009 року приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. та зареєстровано в реєстрі за № 2106 (а.с. 11).

За умовами вказаного договору, ОСОБА_6 прийняла у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 6 вказаного договору, цей правочин вчиняється за згодою чоловіка покупця ОСОБА_1 , посвідченою приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. за реєстровим № 2105.

Відповідно до згоди ОСОБА_1 , яка посвідчена приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. за реєстровим № 2105, він надав згоду на укладення договору про купівлю його дружиною ОСОБА_5 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкту нерухомості, є їх спільною сумісною власністю. Придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами також буде об`єктом права спільної сумісної власності як такий, що набувається ними у період шлюбу (а.с. 108).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 398199811 від 07 жовтня 2024 року, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 25 серпня 2009 року (а.с. 17).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2025/003209152 від 07 березня 2025 року, ОСОБА_1 з 18 жовтня 2019 року по 19 березня 2024 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 92).

Відповідно до заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), ОСОБА_6 19 березня 2024 року звернулась до Валківської міської ради із вказаною заявою як власник житла, у якій просила зніти задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження права приватної власності ОСОБА_5 надані: свідоцтво про право власності, договір купівлі-продажу житлового будинку від 25 серпня 2009 року, паспорт громадянина України. На підставі вказаної заяви та наданих документів задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування) знято 19 березня 2024 року (а.с. 33-34).

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2022 року у справі № 947/21450/19 (провадження № 61-20675св21), на яку ОСОБА_1 посилається в касаційній скарзі, зазначено, що «Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як було встановлено, договір купівлі-продажу житлового будинку від 25 серпня 2009 року, за умовами якого ОСОБА_6 набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , був укладений у період шлюбу сторін. Позивачем була надана згода на укладання відповідачем вказаного договору, у якій він зазначив, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкту нерухомості, є їх спільною сумісною власністю. Придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами також буде об`єктом права спільної сумісної власності як такий, що набувається ними у період шлюбу.

Відповідач ОСОБА_6 під час розгляду справи не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на вказаний житловий будинок, будь-яких доказів, які підтверджують, що житловий будинок є її особистою приватною власністю до суду не надала. У судовому засіданні зазначила, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною власністю сторін по справі та придбаний на спільні кошти.

За таких обставин, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від третіх осіб, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

З 01 грудня 2021 року набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1871-IX), який регулює відносини у сфері надання публічних послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 18 Закону № 1871-IX зняття повнолітньої особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, за заявою власника житла.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування).

Згідно з пунктами 50, 61 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265, підставою зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за заявою власника житла є подання останнім заяви установленої форми згідно з додатком 6, документа, що посвідчує особу (у разі особистого звернення) та документа, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла без згоди на те зареєстрованої особи.

Судовим розглядом встановлено, що відповідача з 19 березня 2024 року знято з зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за заявою власника ОСОБА_2 , однак при прийняті рішення щодо зняття позивача з зареєстрованого місця проживання не було враховано, що вказаний житловий будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 9 Закону № 1871-IX до заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування), (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України.

Так, в силу вимог Закону № 1871-IX та Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) підставою для реєстрації особи за відповідною адресою місця проживання є, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про вселення цієї особи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення судом вимоги про вселення позивача дає йому можливість на підставі вже наявного судового рішення звернутись до відповідних органів для поновлення його реєстрації місця проживання.

З огляду на викладене, враховуючи, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить сторонам на праві спільної сумісної власності, позов ОСОБА_1 про вселення, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом сплачено 1 211,20 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № РА94-233А-6Мее-1КТ6 від 13 листопада 2024 року (а..с 5)

Доказів того, що позивач звільнений від сплати судового збору, матеріали справи не містять.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 268, 273, 351-352, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 22 квітня 2025 року.

Суддя А.О. Логвінов