Справа № 522/7652/25
Провадження №2-о/522/316/25
УХВАЛА

22 квітня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Ковтун Ю.І., дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усиновлення,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усиновлення, в якій просить: оголосити його, ОСОБА_1 усиновлювачем малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 4 частини другої статті 293 ЦПК передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про усиновлення.

Відповідно до частини третьої статі 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV цього Кодексу.

Порядок розгляду судом справ про усиновлення визначено Главою 5 Розділу IV ЦПК України.

Статтею 310 ЦПК України встановлено, що заява про усиновлення дитини або повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування, подається до суду за місцем їх проживання.

Тобто, чинний ЦПК України передбачає безальтернативний спосіб визначення підсудності справ про усиновлення - за місцем проживання дитини, яка усиновлюється.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» регулюються питання щодо місця проживання фізичної особи.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» житло - житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, в якому особа постійно або тимчасово проживає; декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади.

Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) регулюється Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 (надалі - Порядок).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

Відповідно до пункту 2, 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» для підтвердження інформації про місце проживання (перебування), зареєстроване до набрання чинності цим Законом, особа може подавати відомості про місце проживання, що були внесені до: 1) паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки; 2) паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі е-паспорта або е-паспорта для виїзду за кордон; 3) витягу з реєстру територіальної громади.

З дня запровадження доступу до відомчої інформаційної системи, але не пізніше 1 березня 2022 року, інформація про місце проживання (перебування) особи підтверджується також із зазначеної відомчої інформаційної системи.

Отже, чинним законодавством чітко передбачено вимоги до декларування/реєстрації особою місця свого проживання чи перебування, та передбачено документи, які це підтверджують.

Однак документів щодо підтвердження місця проживання малолітніх дітей на території Приморського району міста Одеси заявником не подано.

Разом з тим, як слідує із матеріалів заяви про усиновлення зареєстрованим місцем проживання матері малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними витягами з реєстру територіальної громади.

Дана адреса територіально належить до Любашівського районного суду Одеської області.

Звертаючись до суду з заявою про усиновлення заявник в обґрунтування підсудності зазначає, що малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 12.11.2024.

Також заявником до заяви надано договір оренди квартири від 06.02.2024 за адресою: АДРЕСА_2 , що укладений між ОСОБА_5 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) термін дії договору з 06.02.2024 до 06.02.2025. Таким чином, дія договору оренди квартири від 06.02.2024 припинилася 06.02.2025, інформації про продовження терміну дії договору не надано.

Крім того, суд зазначає, що договір оренди житла не є документом, що офіційно підтверджує місце проживання чи перебування особи.

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21 зроблено висновок, що в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення. З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, суд передає справу на розгляд іншого суду.

Разом з тим, суд зазначає, що ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції "суд, встановлений законом" викладена Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України". Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

З наведеного вище слідує, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що справа підлягає направленню за підсудністю до Любашівського районного суду Одеської області за місцем проживання малолітніх дітей, яка усиновлюються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31 - 32, 258, 260, 316, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усиновлення, - передати на розгляд за підсудністю до Любашівського районного суду Одеської області (66501, Одеська область, Подільський район селище Любашівка, вул.Володимира Князя, 86).

Передача справи на розгляд іншого суду за підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Юлія КОВТУН