КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/8706/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Юровим Володимиром Петровичем , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із заявою про видачу судового наказу, відповідно до якої просила видати судовий наказ про стягнення з про стягнення з ОСОБА_3 , аліментів на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Вказана заява мотивована тим, що 17 червня 2005 року між сторонами було укладено шлюб.

В заяві також зазначено, що шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не склались й рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року шлюб розірвано.

Крім того вказано, що від даного шлюбу сторони мають спільних дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 посилається на те, що після розірвання шлюбу їх спільна з ОСОБА_3 дитина проживає разом із нею. ОСОБА_3 грошові кошти на утримання дитини ОСОБА_4 не надає, від виконання батьківських обов`язків ухиляється.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила задовольнити подану заяву про видачу судового наказу.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року було відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Юров В.П. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що вимога про стягнення з боржника на утримання неповнолітньої доньки у частини від всіх видів доходів щомісячно до досягнення нею повноліття, а п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України визначено розмір стягнення - однієї чверті, що в свою чергу не змінює сам розмір стягнення, і суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про залишення без задоволення заяви, тим самим фактично позбавивши дитину без додаткових коштів на існування, що значною мірою порушує її права, і є неприпустимим з точки зору законності.

Враховуючи викладене, представник ОСОБА_1 - адвокат Юров В.П. просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року та направити справу для продовження розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу мотивував своє рішення тим, що вимога заявниці не відповідає п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, якою визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Наказне провадження - це вид провадження у цивільному судочинстві, в якому судом вирішується справа про стягнення з боржника на підставі судового наказу грошових коштів або витребування майна без проведення судового засідання на користь особи, яка має право вимоги.

Відповідно до положень ч.3 ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно із ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Стаття 161 ЦПК України передбачає перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ. Так, зокрема, п.4 ч.1 вказаної статті передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною 2 статті 161 ЦПК України визначено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Статтею 163 ЦПК України визначено форму і зміст заяви про видачу судового наказу. Відповідно до положень вказаної статті заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до положень статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

З матеріалів справи вбачається, що в грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із заявою про видачу судового наказу, відповідно до якої просила видати судовий наказ про стягнення з про стягнення з ОСОБА_3 , аліментів на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто в розмірі який прямо визначений ч. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України . (а.с. 1-2)

На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 надала копію паспорту та копію картки фізичної особи платника податків (а.с. 4-6).

На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 надала копію свідоцтва про народження доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , копію свідоцтва про народження доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7-8).

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року у справі №761/31211/24, шлюб, укладений 17 червня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , зареєстрований у Жовтневому ВРАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області, актовий запис № 377 розірвано (а.с.9).

Апеляційний суд враховує, що відповідно до змісту рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року у вище вказаній справі судом під час розгляду вказаної справи було встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судовим рішенням було встановлено факт того, що ОСОБА_3 є батьком неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані обставини судом першої інстанції враховані не були, що стало підставою для ухвалення незаконного судового рішення про відмову у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на відсутність у апеляційного суду повноважень щодо ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви про видачу судового наказу, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала про відмову у видачі судового наказу, як така, що постановлена суддею з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Юровим Володимиром Петровичем , задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв