Справа № 683/776/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Кутасевич О.Г.,

за участі секретаря судового засідання Братенка В.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/776/25, 2/683/655/2025 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки в натурі із майна, що є в спільній частковій власності, визнання права власності на нерухоме майно та припинення права спільної часткової власності,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 і просить виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належну їй 15/25 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається із приміщень житлового будинку загальною площею 106,2 кв.м, житловою площею 60,7 кв.м, в тому числі: коридору (I) площею 5,4 кв.м., коридору (1-1) площею 7,8 кв.м., житлової кімнати (1-2) площею 10,6 кв.м, коридору (1-3) площею 7,7 кв.м., житлової кімнати (1-4) площею 26,3 кв.м., житлової кімнати (1-5) площею 12,8 кв.м, житлової кімнати (1-6) площею 11,0 кв.м., кухні з паливною (1-7) площею 12,3 кв.м., комори (1-8) площею 2,2 кв.м., вбиральні (1-9) площею 1,9 кв.м., ванної кімнати (1-10) площею 3,6 кв.м., комори (1-11) площею 4,6 кв.м., а також господарських будівель та споруд: хліва «Б-1» площею 19,5 кв.м., погріба «б» площею 11,2 кв.м., гаража «Г-1», площею 42,9 кв.м., огорожи «№»; визнати за нею право власності в цілому на вищезазначений об`єкт нерухомого майна, припинивши її право спільної часткової власності на 15/25 частку зазначеного будинковолодіння.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що їй на праві приватної власності належить 15/25 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . Власником іншої частки будинковолодіння є ОСОБА_2 .

Указує, що частки будинковолодіння кожного із них є фактично окремими об`єктами нерухомого майна, кожна з яких утворює комплекс взаємопов`язаних приміщень, що використовуються для проживання однієї сім`ї, частини будинку відокремлені стіною, мають окремі виходи з вулиці і кожна із частин може бути виділена та функціонувати як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна.

Тому, на підставі ч.1 ст.364 ЦК України просить виділити в натурі належну їй частку у праві спільної часткової власності на спірне будинковолодіння в окремий об`єкт нерухомого майна та припинити її право спільної часткової власності на 15/25 частку цього будинковолодіння.

Представник позивачки адвокат Віхерко Н.О. подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, також подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить задоволити у повному обсязі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 15/25 частки будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель і споруд, розташованого по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 01 квітня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Лавутою Т.О., зареєстрованого в реєстрі за № 357.

Власником іншої частки будинковолодіння є ОСОБА_2 .

Належна ОСОБА_1 частка будинковолодіння, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складається із приміщень житлового будинку загальною площею 106,2 кв.м, житловою площею 60,7 кв.м, в тому числі: коридору (I) площею 5,4 кв.м., коридору (1-1) площею 7,8 кв.м., житлової кімнати (1-2) площею 10,6 кв.м, коридору (1-3) площею 7,7 кв.м., житлової кімнати (1-4) площею 26,3 кв.м., житлової кімнати (1-5) площею 12,8 кв.м, житлової кімнати (1-6) площею 11,0 кв.м., кухні з паливною (1-7) площею 12,3 кв.м., комори (1-8) площею 2,2 кв.м., вбиральні (1-9) площею 1,9 кв.м., ванної кімнати (1-10) площею 3,6 кв.м., комори (1-11) площею 4,6 кв.м., а також господарських будівель та споруд: хліва «Б-1» площею 19,5 кв.м., погріба «б» площею 11,2 кв.м., гаража «Г-1», площею 42,9 кв.м., огорожи «№».

Зазначені приміщення перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_1 .

Установлені судом обставини підтверджуються: договором дарування від 01 квітня 2014 року, згідно якого ОСОБА_1 набула у власність 15/25 частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 ; висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна №32 від 05 березня 2025 року; матеріалами інвентарної справи на будинковолодіння АДРЕСА_1 ; технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 10 січня 2025 року.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна.

Аналіз змісту статей 356, 367, 364 ЦК України свідчить, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. Так, при поділі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, розподіляється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. Натомість при виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №336/1136/19, провадження №61-4521св21, які суд враховує на підставі частини 4 статті 263ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.

Відповідно до роз`ясень, даних у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4жовтня 1991року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Згідно висновку КП «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» №32 від 05 березня 2025 року щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, за технічними показниками домоволодіння по АДРЕСА_1 , є відокремленим, має окремі входи, комунікації та може бути виділено в натурі в окремі об`єкти нерухомого майна, із виділенням ОСОБА_1 приміщень житлового будинку загальною площею 106,2 кв.м, житловою площею 60,7 кв.м, в тому числі: коридору (I) площею 5,4 кв.м., коридору (1-1) площею 7,8 кв.м., житлової кімнати (1-2) площею 10,6 кв.м, коридору (1-3) площею 7,7 кв.м., житлової кімнати (1-4) площею 26,3 кв.м., житлової кімнати (1-5) площею 12,8 кв.м, житлової кімнати (1-6) площею 11,0 кв.м., кухні з паливною (1-7) площею 12,3 кв.м., комори (1-8) площею 2,2 кв.м., вбиральні (1-9) площею 1,9 кв.м., ванної кімнати (1-10) площею 3,6 кв.м., комори (1-11) площею 4,6 кв.м., а також господарських будівель та споруд: хліва «Б-1» площею 19,5 кв.м., погріба «б» площею 11,2 кв.м., гаража «Г-1», площею 42,9 кв.м., огорожи «№».

Оскільки виділ належної позивачу частки із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна є технічно можливим, належна їй частка будинковолодіння є відокремленою, має свій вхід та комунікації, не має самочинних побудов, тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належну ОСОБА_1 15/25 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається із приміщень житлового будинку загальною площею 106,2 кв.м, житловою площею 60,7 кв.м, в тому числі: коридору (I) площею 5,4 кв.м., коридору (1-1) площею 7,8 кв.м., житлової кімнати (1-2) площею 10,6 кв.м, коридору (1-3) площею 7,7 кв.м., житлової кімнати (1-4) площею 26,3 кв.м., житлової кімнати (1-5) площею 12,8 кв.м, житлової кімнати (1-6) площею 11,0 кв.м., кухні з паливною (1-7) площею 12,3 кв.м., комори (1-8) площею 2,2 кв.м., вбиральні (1-9) площею 1,9 кв.м., ванної кімнати (1-10) площею 3,6 кв.м., комори (1-11) площею 4,6 кв.м., а також господарських будівель та споруд: хліва «Б-1» площею 19,5 кв.м., погріба «б» площею 11,2 кв.м., гаража «Г-1», площею 42,9 кв.м., огорожи «№».

Визнати за ОСОБА_1 право власності в цілому на об`єкт нерухомого майна житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається із приміщень житлового будинку загальною площею 106,2 кв.м, житловою площею 60,7 кв.м, в тому числі: коридору (I) площею 5,4 кв.м., коридору (1-1) площею 7,8 кв.м., житлової кімнати (1-2) площею 10,6 кв.м, коридору (1-3) площею 7,7 кв.м., житлової кімнати (1-4) площею 26,3 кв.м., житлової кімнати (1-5) площею 12,8 кв.м, житлової кімнати (1-6) площею 11,0 кв.м., кухні з паливною (1-7) площею 12,3 кв.м., комори (1-8) площею 2,2 кв.м., вбиральні (1-9) площею 1,9 кв.м., ванної кімнати (1-10) площею 3,6 кв.м., комори (1-11) площею 4,6 кв.м., а також господарських будівель та споруд: хліва «Б-1» площею 19,5 кв.м., погріба «б» площею 11,2 кв.м., гаража «Г-1», площею 42,9 кв.м., огорожи «№».

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 15/25 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Текст рішення складено 24 квітня 2025 року.

Суддя: