Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Зеленчуку М.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1 , діючої в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Бабенка С.С.,

представника відповідача Київської міської ради та третьої особи Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації - Гриник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , діючої в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання права користування квартирою суд,-

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 , діюча в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 з позовом до Київської міської ради та просила визнати за нею та її сином ОСОБА_2 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що у 2013 році позивачка познайомилась з ОСОБА_3 , в подальшому у них склались близькі дружні стосунки, і вони почали проживати спільно за його місцем проживання у АДРЕСА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки народилась дитина - ОСОБА_2 , біологічним батьком якого є ОСОБА_3 .

Вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 раптово помер у віці 30 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22.08.2019.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06.05.2022 у справі №686/31098/19 визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зобов`язано Хмельницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) внести зміни до актового запису про народження дитини за №2416 від 19.08.2014, вказавши, що батьком ОСОБА_4 , громадянин України, є ОСОБА_3 та змінити прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Також зазначено, що у вересні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації та просив зобов`язати Київську міську державну адміністрацію передати Святошинській районній державній адміністрації однокімнатну квартиру в будинку новобудови для надання її йому у зв`язку з відселенням з аварійного будинку по АДРЕСА_3 , який загрожує обвалом та зобов`язати Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію видати йому ордер на дану квартиру.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.05.2012 по справі №2608/2153/12 у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26.06.2012 №22-2690/9597/12 вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2012 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково і зобов`язати Київську міську державну адміністрацію передати до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації інше благоустроєне жиле приміщення у зв`язку з відселенням ОСОБА_3 з аварійного будинку АДРЕСА_3 , який загрожує обвалом, та зобов`язати Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію видати ОСОБА_3 ордер на дане жиле приміщення.

На виконання зазначеного вище судового рішення Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією, 18.10.2013, на ім`я ОСОБА_3 з сім`єю видано ордер №002872 серії Б на жиле приміщення на право зайняття жилого приміщення площею 15,00 кв.м., яке складається із 1 кімнати в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказано, що позивачка, як член сім`ї ОСОБА_3 , вселилась у квартиру за його згодою, як наймача квартири, та вони спільно проживали у ній, вели спільне господарство, несли спільні витрати на оплату комунальних та інших послуг, на придбання речей спільного користування. Не було заперечень та перешкод з боку будь-яких осіб щодо проживання її з їх спільною дитиною у зазначеній квартирі. Вона піклувалась про здоров`я її чоловіка, а після його смерті забезпечила поховання. На даний час у квартирі ніхто не зареєстрований. Після смерті чоловіка позивачки, вона особисто сплачує комунальні та інші послуги.

Після смерті ОСОБА_3 , позивачка разом зі спільною дитиною фактично проживають у квартирі АДРЕСА_1 та користуються нею на правах членів сім`ї наймача.

Також вказано, що відповідно до відомостей про склад спадкоємців, вих. №24/01-16 від 16.02.2023, виданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк О. Ю., відповідно до матеріалів спадкової справи №52/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , станом на 16.02.2023, спадкоємцем, який прийняв спадщину є його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Інших спадкоємців немає.

У зв`язку з вищевикладеним, просила задовольнити позов.

Ухвалою судді від 22.10.2024 у справі відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін.

11 листопада 2024 року від представника Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до суду надійшли пояснення, де зазначено, що наймачем може бути визнано лише члена сім?ї наймача, який користується житловим приміщенням на підставі діючого договору найму, необхідно встановити наявність такого права у заявника та факт дотримання ним порядку вселення у житлове приміщення. На підставі ордеру на житлове приміщення від 18.10.2013 №002872 серія Б квартиру АДРЕСА_1 було надано ОСОБА_3 . За інформацією з реєстру територіальної громади м. Києва за адресою: АДРЕСА_2 , відсутня інформація осіб. Отже, не доведено дотримання порядку вселення у житлове приміщення та відсутні підстави для прийняття розпорядження про зміну договору найму квартири АДРЕСА_1 . Крім того, за наявною у відділі приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом?янської районної в місті Києві державної адміністрації інформацією, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , приватизована відповідно до розпорядження органу приватизації Жовтневої районної державної адміністрації міста Києва від 30.08.1994 № 2182 на одну особу - ОСОБА_8 .

У зв`язку з вищевикладеним, просили відмовити у задоволенні позову.

04 грудня 2024 року від представника позивачів до суду надійшли письмові пояснення, де зазначено, що відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. ОСОБА_3 та позивачі проживали однією сім`єю АДРЕСА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, що у своїй сукупності з фактами утримання померлим, свідчить про згоду ОСОБА_3 на проживання у спірній квартирі позивачів, що у свою чергу дозволяє стверджувати про безпідставність та необґрунтованість тверджень третьої особи-3, викладених у поясненнях. Як вбачається зі змісту пояснень третьої особи-3, остання стверджує про те, що квартира АДРЕСА_1 приватизована відповідно до розпорядження органу приватизації Жовтневої районної державної адміністрації міста Києва від 30.08.1994 №2182 на одну особу - ОСОБА_8 . На підтвердження свого твердження третьою особою-3 до суду подано витяг з реєстру територіальної громади (додаток №1) із поміткою «для суду». Разом з тим, третя особа-3 не надіслала зазначені вище докази позивачам, що позбавляє позивачів та їх представника можливості дослідити поданий доказ та надати свої пояснення стосовно нього.

Зауважив, що станом на день звернення до суду із позовною заявою, квартира АДРЕСА_1 не є приватною власністю ОСОБА_8 , а належить Київській міській державній адміністрації. Зазначений факт підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №393056252 від 30.08.2024, що справедливо дозволяє стверджувати про наявність достатніх правових підстав про задоволення позовної заяви у повному обсязі.

Представник позивачів наголосив, що позивачі, з моменту виникнення фактичних сімейних відносин без реєстрації шлюбу і до моменту звернення до суду із позовом у даній справі безперервно проживали і продовжують проживати у квартирі АДРЕСА_1 і до них не зверталися жодні особи стосовно їх виселення чи з претензіями на право власності чи право на проживання у квартирі, що свідчить про відсутність підстав для відмови у задоволення позовних вимог.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.01.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бабенка С.С. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , діючої в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання права користування квартирою.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20.02.2025 призначено цивільну справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

19 березня 2025 року до суду від представника Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли пояснення, де зазначено, що з письмових пояснень від 13.03.2025 та в ході бесіди з ОСОБА_1 вбачається, що сім`я проживала за адресою АДРЕСА_2 з 2013 року, за яку сплачувала комунальні послуги. Після народження і до цього часу проживає дитина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 , батька дитини, мати з сином продовжують користуватись займаною житловою площею. Працівниками Служби було проведено обстеження умов проживання дитини за вищезгаданою адресою, про що було складено акт від 13.03.2025. Матір`ю створені усі умови для нормального життя і розвитку сина. З`ясовано, що ОСОБА_9 навчається у ліцеї №173 Солом`янського району м. Києва та відвідує гуртки при школі. Відповідно до укладеної декларації ОСОБА_10 , дитина обслуговується у КНП «ЦПМСД №1» Солом`янського району м. Києва.

Зважаючи на викладене, з метою недопущення порушення прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , просять суд при розгляді справи та винесенні рішення врахувати інтереси дитини та розглядати справу за відсутності представника Служби.

21 березня 2025 року до суду від представника Київської міської ради надійшов відзив, де зазначено, що позивачем не доведено дотримання порядку вселення у житлове приміщення, оскільки, у спірній квартирі ніхто не зареєстрований, квартира не приватизована та відсутні докази того, що спірна квартира є єдиним постійним місцем проживання позивача. Крім того, відсутні жодні докази того, що за життя ОСОБА_3 вчиняв будь-які дії спрямовані на реєстрацію та вселення позивача. Враховуючи вищевикладене, керуючись чинним законодавством, просять суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні позивачка та представник позивачів позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Київської міської ради та третьої особи Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №393056252 від 30.08.2024 квартира АДРЕСА_1 на праві власності належала Київській міській державній адміністрації на підставі договору дарування, серія та номер: 459, виданий 24.05.2013, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу С.В. Позняковою.

Судом встановлено, що 18.10.2013 Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією, на ім`я ОСОБА_3 , на одну особу, видано ордер №002872 серії Б на жиле приміщення на підставі рішення суду від 26.06.2013 № 22-2690/953/12 на право зайняття жилого приміщення площею 15,00 кв.м., яке складається із 1 кімнати в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 22.08.2019, актовий запис 14082.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06.05.2022 у справі №686/31098/19 визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зобов`язано Хмельницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницькій) внести зміни до актового запису про народження дитини за №2416 від 19.08.2014, вказавши, що батьком ОСОБА_4 , громадянина України, є ОСОБА_3 та змінити прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Києва № 120319475 від 07.10.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: квартира АДРЕСА_1 , за період з 30.01.2017 по 07.10.2024 вбачається, що ОСОБА_3 був зареєстрований з 31.10.2013по 17.09.2019.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка та малолітній ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 .

Вказані обставини підтверджені позивачкою та сторонами не оспорювалися.

Судом встановлено, що позивачка у спірній квартирі не зареєстрована.

Так, позивачі просять визнати за ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_2 право користування квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вона, як член сім`ї ОСОБА_3 , вселилась у квартиру за його згодою, як наймача квартири та вони спільно проживали у ній, вели спільне господарство, несли спільні витрати на оплату комунальних та інших послуг, на придбання речей спільного користування. Не було заперечень та перешкод з боку будь-яких осіб щодо проживання її з їх спільною дитиною у зазначеній квартирі, а тому вона та її син набули права користування житловим приміщенням.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦКУкраїни).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України).

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (частина друга статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

«Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 ЖК УРСР).

Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно із положеннями статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Вказана правова позиція викладена в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Відповідно до п. 14 розділу ХV правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ, розроблених Пленумом Верховного суду України, передбачає, що відповідно до змісту ст. 65 ЖК УРСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає право користування жилою площею в іншому жилому приміщенні.

Аналіз змісту статті 65 ЖК УРСР у системному зв`язку з іншими нормами права дає підстави для висновку, що за особою не може бути визнано право користування житловим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання (право користування) в іншому житловому приміщенні. Такий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 641/7103/19 (провадження № 61-6885св20).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2022 року в справі № 754/14628/17 (провадження № 61-10210св21) зазначено, що «при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що статті 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Позивачка та малолітній зареєстровані в АДРЕСА_4 , а отже фактично весь цей час зберігали за собою право на іншу жилу площу.

Отже, вселення позивача в спірну квартиру відбулося з порушенням вимог законодавства.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В обґрунтування зазначених вимог позивачка надала суду, зокрема, копії квитанції про сплату комунальних послуг з вересня 2019 до 2024 року, однак суд вважає, що вказані квитанції не можуть бути доказом та підставою законності вселення у спірну квартиру.

Крім того, судом встановлено, що позивач зберігала за собою право користування іншою квартирою за адресою: АДРЕСА_4 , а доказів щодо її не проживання за цієї адресою суду не надано.

Що стосується посилання позивача на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06.05.2022 у справі № 686/31098/19, в частині підтвердження обставин її та сина проживання у спірній квартирі з ОСОБА_3 та вселення у квартиру за його згоди, як наймача вказаного приміщення, судом до уваги не береться, оскільки предметом позову у вказаній цивільній справі було встановлення батьківства, факт спільного проживання не досліджувався та предметом позову не був, та не встановлювався, як і не досліджувалося питання щодо згоди померлого ОСОБА_3 на проживання позивачки у спірній квартирі, як і не досліджувалося: чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Позивачкою суду не надано доказів, які б підтверджували, що спірна квартира була її постійним місцем проживання та ведення з покійним спільного господарства.

Будь - яких пояснень, доказів щодо неможливості її реєстрації за адресою спірної квартири за життя померлого, суду не надано. Пояснення щодо того, що причиною її не реєстрації в спірній квартирі була відсутність коштів у неї та померлого ОСОБА_3 на оплату комунальних послуг, суд вважає неспроможними і не підтвердженими ніякими доказами.

Надана до суду довідка про навчання ОСОБА_2 у ліцеї 173 від 12.03.2025 №124 до уваги не береться, оскільки будь-які обставини не підтверджує, окрім того, що малолітній з 2021 року навчається у вказаному ліцеї.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про необґрунтованість позову, оскільки позивач зберігала за собою право користування іншою квартирою та не довела дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди наймача та чи було це приміщення постійним місцем проживання її та сина, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю вимог.

Суд, керуючись ст.ст. 64, 65ЖК України, ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А Усатова