РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/57/25

провадження у справі № 2/0285/610/25

22 квітня 2025 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Сташків Т. Г.,

за секретаря судового засідання Матвіюк Т. М.,

сторони по справі: представник позивача Дідух Є. О., відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Звягелі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі - ТОВ «УФО») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

03.01.2025 ТОВ «УФО» звернулося до суду із зазначеним позовом та просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 199 500,00 грн, з яких: 20 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 111 000,00 грн заборгованість за відсотками перед первісним кредитором; 68 500,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими ТОВ «УФО» за 137 календарних днів; та вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову зазначає, що між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 16.12.2023 укладено договір № 4220518 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній отримав від товариства грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 20 000,00 грн зі сплатою 2,5% у день за користування кредитними коштами, на строк 360 днів, тобто до 09.12.2024. Отримавши кошти від фінансової компанії, останній своїх зобов`язань не виконав і тому утворилась заборгованість зі сплати основної суми боргу та відсотків. Відповідно до договору факторингу від 26.07.2024 року ТОВ «УФО» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. Оскільки строк договору кредиту на момент переходу права вимоги до позивача не закінчився, ним нараховано заборгованість за відсотками у розмірі 2,5 % за день за 137 календарних днів у розмірі 68 500 грн. Тому відповідач має заборгованість за договором № 4220518 від 16.12.2023 у розмірі 199 500,00 грн, яка складається з 20 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 111 000,00 грн заборгованості за відсотками перед первісним кредитором, 68 500,00 грн заборгованості за відсотками, нарахованими ТОВ «УФО» за 137 календарних днів. В добровільному порядку відповідач не погашає заборгованість, що змусило товариство звернутись до суду із зазначеним позовом.

09.01.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 21.01.2025.

21.01.2025 учасники справи в судове засідання не прибули, розгляд справи відкладено на 20.02.2025, оскільки відстутні відомості про належне повідомлення відповідача про час розгляду справи. Конверт з судовою повісткою повернувся з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 09.01.2025. Про причини неявки суд не повідомив (а.с. 108).

20.02.2025 в судове засідання учасники справи не прибули. 19.02.2025 надійшло клопотання представника позивача про перенесення розгляду справи у зв`язку з великою кількістю судових засідань. Клопотання представника позивача задоволено, розгляд справи відкладено на 06.03.2025 (а.с. 119).

06.03.2025 в судове засідання учасники справи не прибули. У заяві від 05.03.2025 представник позивача просив справу розглянути без його участі, наполягав на задоволенні позову. Відповідач у заяві від 26.02.2025 просив відкласти розгляд справи, оскільки перебуває у лавах ЗСУ з 26.02.2022 та не має можливості брати участь у судових засіданнях. Клопотання відповідача задоволено, розгляд справи відкладено на 09.04.2025.

09.04.2025 судове засідання у справі № 285/57/25 не відбулося, оскільки суддя перебувала на лікарняному, розгляд справи відкладено на 22.04.2025. Також відповідач 21.03.2025 подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він перебуває у зоні безпосередніх бойових дій, надав довідку військової частини НОМЕР_1 (а.с. 154-156).

В судове засідання 22.04.2025 учасники справи не прибули. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв, клопотань не надійшло.

За таких обставин, керуючись положеннями ст. 223 ЦПК України суд вважає за доцільне розглянути справу на підставі письмових доказів по справі та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступне.

Між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 16.12.2023 укладено договір № 4220518 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній отримав від товариства грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 20 000,00 грн зі сплатою 2,5% у день за користування кредитними коштами, на строк 360 днів, тобто до 09.12.2024. Кошти надані у безготівковій формі на банківський рахунок клієнта з реквізитами НОМЕР_2 (а.с. 62-71).

Вказаний договір був укладений в електронній формі шляхом проставлення одноразового електронного підпису з одноразовим ідентифікатором з боку відповідача.

Також накладанням електронного підпису відповідач підтвердив ознайомлення з Додатком № 1 до договору № 4220518 щодо обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором кредиту, що становило 195 500,00 грн (а.с. 72); паспортом споживчого кредиту (а.с. 58-61)

Відповідно до повідомлення ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 26.07.2024 на виконання договору про переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, укладеного між ТОВ Лінеура Україна" та ТОВ "Універсальні платіжні рішення", останнім 16.12.2023 о 11:02:20 успішно перераховано кошти у розмірі 20 000,00 грн на платіжну картку клієнта номер НОМЕР_3 (а.с. 78).

АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів надав відомості про рух коштів по банківській картці № НОМЕР_4 , яка була емітована банком на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , де зафіксовано отримання коштів у сумі 20 000,00 грн 16.12.2023 та зазначено фінансовий номер телефону НОМЕР_6 (а.с. 157-159).

Також 26.07.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "УФО" укладено договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ "Лінеура Україна" передає (відступає) ТОВ "УФО" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "УФО" приймає належні ТОВ "Лінеура Україна" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 22-29).

До договору долучено Додаток№ 2 Акт прийому-передачі реєстру боржників від 26.07.2024 та витяг з реєстру боржників, де зазначено, зокрема, що ОСОБА_1 має борг за договором № 4220518 у розмірі 131 000,00 грн, що складається з 20 000,00 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 111 000,00 грн заборгованості за відсотками (а.с 74); платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 02.08.2024 про сплату ТОВ "УФО" на користь ТОВ "Лінеура Україна" 1 671 256,73 грн(а.с. 30-31).

Також ТОВ "Лінеура Україна" надіслала повідомлення позивачу ТОВ "УФО", що в особистих кабінетах усіх боржників, права вимоги за кредитними договорами яких передані новому кредитору відповідно до договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024, розміщена інформація щодо нового кредитодавця. Аналогічна інформація зазначена і у текстовому повідомленні на номери боржників, зокрема, 29.07.2024 таке повідомлення направлене на номер ОСОБА_1 НОМЕР_6 (а.с. 87).

При вирішенні спору по суті суд керується наступними нормами права.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 625 ЦК України.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Згідно з статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Основоположним принципом цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, який закріплений положеннями статей 12, 81 ЦПК України, та полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить до висновку, що між сторонами склалися договірні правовідносини. Кредитний договір № 4220518 від 16.12.2023 укладений між первісним кредитором та ОСОБА_1 в електронній формі. Сторони обумовили істотні умови договорів як то розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо.

Також позивачем доведено правові підстави набуття права вимоги за вказаними кредитними договорами та факт неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

У матеріалах справи містяться докази отримання відповідачем суми кредиту у розмірі 20 000,00 грн, проте суду не доведено правомірності стягнення розміру відсотків, зазначених у позовній заяві.

Зокрема, наданий суду позивачем розрахунок заборгованості за відсотками за договором ТОВ "Лінеура Україна" № 4220518 від 16.12.2023 за період з 16.12.2023 до 26.07.2024 у розмірі 111 000,00 грн не у повній мірі відповідає вимогам Закону України "Про споживче кредитування" (далі Закону)(а.с. 96-100).

Частиною 5 ст. 8 Закону України встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті не може перевищувати 1 %.

Згідно з п. 17 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Оскільки Закон набрав чинності 24.12.2023, тому за період з 24 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, за період з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року - 1,5 %, а за період з 20 серпня 2024 року - 1 %.

Відтак умова кредитного договору № 4220518 від 16.12.2023 про стягнення денної відсоткової ставки за користування кредитними коштами у розмірі 2,5 % суперечить зазначеним вище нормам закону, тому розмір відсотків підлягає перерахуванню, а саме: за період з 16.12.2023 до 21.04.2024 (128 календарних днів за розміром денних відсотків 2,5), що становить 128 х 500 грн = 64 000, 00 грн; та за період з 22.04.2024 до 26.07.2024 (до дня укладення договору факторингу)(96 календарних днів за розміром денних відсотків 1,5), що становить 96 х 300 грн = 28 800, 00 грн.

Тому судом встановлено підстави для стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором № 4220518 від 16.12.2023 у розмірі 92 800,00 грн (64 000,00 + 28 800,00) за період з 16.12.2023 до 26.07.2024.

Відсотки за період дії договору з 27.07.2024 до 10.12.2024 у розмірі 68 500,00 грн не підлягають стягненню, оскільки позивач у позовній заяві лише мотивував правомірність нарахування таких відсотків, вказавши їх розмір, проте не долучає доказів про їх розмір, як то розрахунок заборгованості за вказаний період.

Розрахунок заборгованості за вказаний період як доказ поданий до суду 17.03.2025 (а.с. 145-153) не приймається судом до розгляду, оскільки позивачем пропущено строки подання доказів, встановлені ч. 2 ст. 83 ЦПК України, та представником позивача не обґрунтовано неможливість їх подання у строки встановлені законом з причин, що не залежали від нього (ч. 8 ст. 83 ЦПК України).

За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з вимогами частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1, 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: копію договору про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024, укладеного між адвокатом Дідухом Є. О. та ТОВ «УФО» (а.с. 55-57); детальний опис робіт (а.с. 77), копію акту приймання-передачі № 4220518 наданих юридичних послуг від 11.12.2024 на суму 10 000,00 грн (а.с. 73).

Зважаючи, що справа є малозначною, розглянута судом у спрощеному позовному провадженні, враховуючи конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про доцільність і необхідність відшкодування вартості професійної правничої допомоги у розмірі 2 000 грн.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «УФО» задоволені у розмірі 52 %, тому підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 4, 10, 12, 60, 76-82, 141, 258-259, 264-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором № 4220518 від 16.12.2023 у розмірі 102 800,00 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 20 000,00 грн, простроченої заборгованості за процентами 92 800,00 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1259,65 грн та 2 000 витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення 22 квітня 2025 року.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2; );

відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя Т. Г. Сташків