Провадження № 2/750/520/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Маринченко О.А.,

секретар судового засідання - Шилова Ж.О.,

за участю представника позивача Легейди Д.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних,

в с т а н о в и в:

11 листопада 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» з використанням засобів поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути три проценти річних у сумі 1313,27 доларів США у зв`язку з невиконанням рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2016 року в справі № 750/2967/15-ц та кредитного договору № 014/13-9999/69374 від 05 травня 2008 року.

Обґрунтовано позов тим, що 05 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/13-9999/69374. Для забезпечення виконання зобов?язань за вказаним кредитним договором 07 травня 2008 року також укладено договір іпотеки. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2015 року в справі № 750/2967/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05 травня 2008 року в розмірі 17696,36 доларів США (в еквіваленті по курсу НБУ 279739,41 грн.). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 2797 грн. 39 коп. у відшкодування понесених судових витрат. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 19 липня 2016 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2015 року змінено та викладено другий абзац рішення суду першої інстанції в наступній редакції: стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05 травня 2008 року в розмірі 15005 доларів США 25 центів, з них заборгованість за кредитом в розмірі 13799,75 доларів США та 1205,50 доларів США заборгованість за відсотками та 19056 грн. 23 коп. пені. 27 липня 2016 року Деснянським районним судом міста Чернігова на виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист № 750/2967/15-ц. Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 липня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення строку для пред?явлення вказаного виконавчого документа до виконання. На даний час всі права кредитора та іпотекодержателя за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05 травня 2008 року та договорами іпотеки належать позивачу. Оскільки судом відмовлено в поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання в позивача відсутня можливість звернутися до суду із заявою про заміну сторони (стягувача) у виконавчому листі та реалізувати своє процесуальне право з примусового виконання рішення суду від 19 липня 2016 року в справі № 750/2967/15-ц. За вказаних обставин, позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних у межах строку позовної давності за період з 02 квітня 2017 року до 01 березня 2020 року, у зв`язку з чим він звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві відповідач зазначив, що позивач набув право кредитора 21 травня 2024 року. Зі змісту договору про відступлення права вимоги № 114/2-69-1 слідує, що право на стягнення 3% річних позивачу первісним кредитором не передавалось. Також, таке право не було реалізовано і самим первісним кредитором на момент передачі відповідних прав позивачу. Враховуючи той факт, що позивачем заявлена вимога про стягнення 3% річних за період з 02.04.2017 до 01.03.2020, тобто за період коли позивачу такі права, ще не були передані, а тому в нього відсутнє і відповідне право на звернення стягнення вказаних процентів, оскільки позивач не є особою, чиї права могли бути порушені протягом відповідного періоду. Вимога про стягнення 3% річних у порядку статті 625 Цивільного кодексу України заявлена за період, який становить більше, ніж останні три роки, які передували даті зверненню до суду та заявлені з пропуском строку позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 18 листопада 2024 року, а тому має право на стягнення 3% річних протягом останніх трьох років, які передували подачі такого позову до суду, тобто з 18 листопада 2021 року до 18 листопада 2024 року, а не протягом будь-якого трирічного періоду, визначеного на власний розсуд. Таким чином, період з 02 квітня 2017 року до 01 березня 2020 року, за який позивач проводить нарахування 3% річних є таким, що не відповідає періоду, протягом якого у позивача виникло право на позов, а тому такий позов поданий з пропущенням строку позовної давності.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що відповідач позов не визнає та заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши доводи представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

05 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/13-9999/69374 (а.с. 8-9).

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 07 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира загальною площею 54,1 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-13).

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2015 року в справі № 750/2967/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008 у розмірі 17696,36 доларів США (в еквіваленті по курсу НБУ 279739 грн. 41 коп.). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 2797 грн. 39 коп. у відшкодування понесених судових витрат (а.с. 14).

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 19 липня 2016 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2015 року змінено та викладено другий абзац рішення суду першої інстанції в наступній редакції: стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008 у розмірі 15005 доларів США 25 центів, з них заборгованість за кредитом у розмірі 13799,75 доларів США та 1205,50 доларів США заборгованість за відсотками та 19056 грн. 23 коп. пені. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 16-17).

На виконання вказаного судового рішення стягувачу - Публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» було видано виконавчий лист.

Ухвалою Деснянського районного суду від 16 квітня 2019 року у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дубліката виконавчого листа у вказаній справі відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду від 30 травня 2019 року у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дубліката виконавчого листа у цій справі також відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 липня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення строку для пред?явлення вказаного виконавчого документа до виконання.

21 травня 2024 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) та Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-69, за умовами якого на умовах, встановлених договором та відповідно до статей 512-519 Цивільного кодексу України первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (портфель заборгованості) (а.с. 20-22).

З копії реєстру боржників від 24 травня 2024 року до договору відступлення права вимоги від 21 травня 2024 року слідує, що Акціонерне товариство «ОКСІ БАНК» набуло права вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 (а.с. 23-26).

Копією платіжної інструкції кредитового переказу № 3327137 від 21 травня 2024 року підтверджується сплата Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» 3408300 грн. за відступлення права вимоги згідно з договором відступлення права вимоги № 114/2-69 від 21 травня 2024 року (а.с. 31).

21 травня 2024 року між Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-69-1, відповідно до якого на умовах, встановлених цим договором та відповідно до статті 656, 512-519 Цивільного кодексу України, первісний кредитор зобов?язується передати (відступити) новому кредиторові за плату, а новий кредитор зобов?язаний прийняти набуті первісним кредитором права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (портфель заборгованості), які первісний кредитор зобов?зується набути протягом 15 робочих днів з дати підписання договору та попереднього реєстру боржників. Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника, які первісний кредитор зобов?язується набути зазначені в Додатку № 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід?ємною частиною (а.с. 32-34).

З копії реєстру боржників від 24 травня 2024 року до договору відступлення права вимоги № 114/2-69-1 від 21 травня 2024 року слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло права вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 (а.с. 36-38).

Копією платіжної інструкції № 6194 від 21 травня 2024 року підтверджується сплата Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» Акціонерному товариству «ОКСІ БАНК» 3438300 грн. за договором відступлення права вимоги № 114/2-69-1 від 21 травня 2024 року (а.с. 43).

З розрахунку 3% річних, наданого позивачем, слідує, що розмір 3% річних за період з 02 квітня 2017 року до 01 березня 2020 року становить 1313,27 доларів США (а.с. 6).

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статтті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`заний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) містяться висновки, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, для застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України необхідним є встановлення обсягу грошового зобов`язання, що виникло у боржника перед кредитором.

За наведеним у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

За період після прострочення повернення позики після закінчення дії кредитного договору підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року всправі № 209/3085/20).

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2023 року в справі № 554/9126/20 зазначено таке: Тлумачення як статті 3 Цивільного кодексу України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто, складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20).

Такі ж правові підходи застосовано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 серпня 2023 року в справі № 753/369/21, що свідчить про сталість судової практики з питання застосування статті 625 Цивільного кодексу України у натуральному зобов`язанні.

Також, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц зроблено висновок, що «натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку».

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 19 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є позивач) заборгованість за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008 в розмірі 15005 доларів США 25 центів та 19056 грн. 23 коп. пені.

Ухвалами Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 квітня 2019 року та від 30 травня 2019 року в справі № 750/2967/15-ц, які набрали законної сили, відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа у вказаній справі, а ухвалою Деснянського районного суду від 22 липня 2020 року, яка також набрала законної сили, Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» було відмовлено у поновленні строку для пред?явлення виконавчого документа до виконання у цій справі.

Таким чином, враховуючи, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, первісному кредитору Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником прав та обов`язків якого за кредитним договором № 014/13-9999/69374 від 05.05.2008 є позивач, було відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа у вказаній справі і в поновленні строку для пред?явлення виконавчого листа до виконання, а тому вимоги, які виникли на підставі рішення суду, не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, оскільки між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не можуть бути застосовані положення статті 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статями 2, 4, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних- відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС», місцезнаходження юридичної особи: вул. Сікорського, 8, м. Київ ідентифікаційний код юридичної особи 43453613.

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 23.04.2025.

Суддя