ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1354/24
провадження № 2/691/206/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Подороги Л.В., за участю секретаря судових засідань Гергель М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 26487-01/2024 у сумі 22144 грн. 50 коп., а також понесені судові витрати.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 31.01.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 26487-01/2024, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 8 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

За умовами договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за його користування в порядку та на умовах, визначених договором. 24.06.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 24062024, за умовами якого останньому перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 26487-01/2024.

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 24062024 від 24.06.2024, ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНЬ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 22144 грн. 50 коп., з яких: 7770 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14374 грн. 50 коп. сума заборгованості за відсотками.

Всупереч умов договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання за умовами договору та має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНЬ БОРГІВ» за кредитним договором № 26487-01/2024 у сумі 22144 грн. 50 коп.

На адресу суду надійшла заява чоловіка відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про те, що його дружина наразі проживає і працює у м. Прилуки Чернігівської обл. Коли він провернувся від дружини до м. Городище, то виявив конверт у поштовій скриньці, після чого погасив заборгованість. Просив долучити до матеріалів справи копію платіжної квитанції про сплату заборгованості в сумі 12151 грн. 52 коп.

Представник ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНЬ БОРГІВ» надав суду письмові пояснення про те, що під час укладення кредитного договору ОСОБА_1 погодилася на його умови, зокрема, отримала фінансовий кредит у розмірі 12000,00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою відсотків кожні 15 днів. За умовами кредитного договору процентна ставка становить 2,50 % у день та застосовується в межах строку кредиту. Якщо клієнт 24.02.2024 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного графіком платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт, як учасник програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку у розмірі 99,60 % на перший платіж. У разі невиконання клієнтом права на отримання знижки, він зобов`язаний сплатити перший платіж у розмірі, визначеному графіком платежів. Чоловіком відповідачки надано квитанцію про оплату заборгованості 25.02.2024 у сумі 12151,52 грн., тому було несвоєчасно внесено оплату по кредиту та не виконано умови програми лояльності.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами.

Ознайомившись із матеріалами справи суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За правилами з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Судом установлено, що 31.01.2024 ОСОБА_1 уклала з ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» договір про надання фінансового кредиту № 26487-01/2024, за умовами якого, ТОВ надало ОСОБА_1 фінансовий кредит у розмірі 12000 грн., із 31.01.2024, строком на 100 днів. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 09.05.2024.

За користування кредитом нараховуються відсотки, що є платою за користування кредитом, основна ставка фіксована.

За умовами п. 1.4.1 договору, процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується в межах строку кредиту.

Відповідно до п. 1.4.2. договору, у разі сплати клієнтом 24.02.2024 суми не менше першого платежу, визначеного графіком платежів, або здійснення часткового дострокового повернення кредиту, клієнт отримає від Товариства індивідуальну знижку у розмірі 99,60 % на перший платіж.

Згідно узгодженого сторонами графіку платежів, що являється додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 26487-01/2024, реальна річна процентна ставка складає 136333,96 % річних. Загальна вартість кредиту 42000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 5.1 договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору відповідно до чинного законодавства України та умов договору.

За умовами р. 7. договору, сторони дійшли згоди, що договір укладається з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

На підтвердження заявлених вимог, позивач долучив до позовної заяви документ під назвою «Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 26487-01/2024 від 31.01.2024», за період з 24.06.2024 по 31.10.2024. Однак суд вважає його неналежним і недопустимим доказом, оскільки він являє собою форму довідки про заборгованість, а не форму розрахунку, в якому було б зазначено порядок всіх платежів та проведених нарахувань. Крім того, як зазначалося вище, договір укладено строком до 09.05.2024, а розрахунок стосується періоду з 24.06.2024 по 31.10.2024, що є поза строком дії договору.

Також до письмових пояснень позивач долучив ще один, детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 26487-01/2024 від 31.01.2024, з якого вбачається, що за період дії договору, боржником було погашено 12000 грн. 00 коп. тіла кредиту та 22174 грн. 50 коп. процентів, а всього 34174 грн. 50 коп.

Крім того, під час розгляду справи, чоловік позичальниці надав суду квитанцію на сплату боргу ще в розмірі 12151 грн. 52 коп. Надходження цих коштів позивачем не заперечується.

Тобто всього за кредитним договором було сплачено 34174,5+12151,52=46326,02 грн.

У той же час, за умовами кредитного договору та паспорта споживчого кредиту, загальна вартість кредиту для споживача за весь строк кредитування (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), становить 42000 грн. 00 коп. Тобто позичальник сплатила на 4326 грн. 02 коп. більше ніж це передбачено умовами договору.

Як неодноразово зазначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 300/438/18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У позовній заяві позивач не обґрунтував та не надав суду належних і переконливих доказів про підстави нарахування позичальнику значно більшої суми коштів, ніж це передбачено умовами кредитного договору.

При цьому вимоги про відповідальність позичальника у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не заявляв.

Також позивачем, у якості доказу переходу прав вимоги до боржників щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, надано договір факторингу № 24062024 від 24.06.2024, укладеного між ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНЬ БОРГІВ» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», за умовами якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає/відступає ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНЬ БОРГІВ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНЬ БОРГІВ» приймає належні ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» права вимоги до боржників, що вказані в реєстрі боржників.

За умовами договору фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників, підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Однак договір факторингу наданий суду не в повному обсязі, а саме, після аркушу під № 3, який закінчується п. 2.2.3. слідує аркуш під № 9, який розпочинається п. 9.5 договору.

А тому суд вважає, що договір факторингу є неналежним і недопустимим доказом у справі, так як наданий суду не в повному обсязі.

Крім того, на підтвердження переходу права грошової вимоги ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНЬ БОРГІВ» надало акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 24062024 від 24.06.2024, однак у ньому не зазначено (не заповнено поле) про кількість боржників, що передаються, а тому такий акт прийому-передачі є неналежним і недопустимим доказом.

Також суду не надано доказів того, що ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було здійснено оплату за договором факторингу № 24062024 від 24.06.2024.

Згідно сталої практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012, від 15.04.2024 у справі № 2221/2373/12).

Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами перехід права вимоги від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» до ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНЬ БОРГІВ».

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ст. 76 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежності від характеру рішення (Seryavin and Oters v. Ukraine, № 4909/04 від 10.02.2010). Рішення суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (Хірвісаарі проти Фінляндії).

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 5, 6, 12, 13, 14, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів, з дня його проголошення.

Суддя Л. В. Подорога