Справа №705/5402/24
2-з/705/7/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко Валентина Леонідівна розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника- адвоката Прудивуса М.А. звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням про забезпечення позову.

У поданому клопотанні про забезпечення позову ОСОБА_1 просить суд унести судову заборону на відчуження майна, що зареєстроване за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 до закінчення судового розгляду справи та постановлення кінцевого судового рішення, а саме: на автомобіль «TOYOTA VENZA», державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 ; на автомобіль «RENAULT KANGOO», номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 ; на обладнання станції технічного обслуговування, що розташована в АДРЕСА_1 .

Заявник в якості підстав, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов таким способом, вказує на те, що у вересні 2024 року позивач подала позов до суду до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Животовська Наталія Георгіївна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту. В ході розгляду даної справи позивач дізналася, що ОСОБА_3 розпочала відчуження частини рухомого майна, що в ідеальній частині входить до спадкової маси, а саме на сайті з продажу автомобілів «Авторіа» виявлено оголошення з номером телефону відповідача та її даними про відчуження автомобіля, що був придбаний ОСОБА_2 на ім`я відповідача, а відтак є спільною сумісною власністю. Також наявна інформація, що відповідач відчужила обладнання шино монтажу та частково станції технічного обслуговування, яке не зареєстроване та не підлягає державній реєстрації та є рухомим майном. Таким чином, відповідачка використовує той факт, що частина спадкового майна, що придбавалася спадкодавцем під час перебування у шлюбі з відповідачкою зареєстрована лише на неї, тому використовує свій доступ до спадкового майна та здійснює ним розпорядження ще до оформлення спадкових прав.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, відповідно до ч. 1 та ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5)ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про

забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на

підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно

виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого

рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу

відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати

особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про

забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб,

права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заявником в якості доказів долучено лише скріншоти з онлайн платформи «Авторіа» про продаж ОСОБА_3 автомобілю Nissan Leaf 2018 року, д.н.з. НОМЕР_6 , однак заявником ставиться питання про забезпечення позову на автомобіль «TOYOTA VENZA», д.н.з. НОМЕР_2 , та на автомобіль «RENAULT KANGOO», д.н.з. НОМЕР_4 .

Арешт на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову. Таких доказів до заяви про забезпечення позову долучено не було, докумени щодо власника вищевказаних автомобілів відсутні.

Разом з тим, у заяві про забезпечення позову заявник посилається на те, що відповідачка відчужила обладнання шино монтажу та частково станції технічного обслуговування, однак заявляючи вимогу про накладення заборони на відчуження майна, а саме на обладнання станції технічного обслуговування, що розташована в АДРЕСА_1 , заявик не надав доказів, що таке обладнання існує та перебуває у власності відповідача.

Отже системний аналіз наведених положень Цивіьного процесуального кодексу України дає підстави для висновку про те, що позивач, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, повинен підтвердити ті обставини, на які він посилається в заяві, певними доказами, на підставі яких суд має встановити обґрунтованість поданої заяви.

У даному контексті суд зазначає, що обставини, наведені в обґрунтування заяви про забезпечення позову, свідчать про наявність спору між сторонами, а не про наявність обставин, які би свідчили про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову або ж істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту і поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в межах обраного ним способу захисту.

Суд зазначає, що необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. При цьому заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Крім того, слід зазначити, що цивільна справа № 705/5402/24 перебуває на розгляді у судді Уманського міськрайонного суду Годік Л.С., що унеможливлює здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо

забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших

учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення

позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити

фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення

виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Враховуючи все вищевикладене, суд не знаходить підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а отже у задоволені заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 82,151-153 ЦПК України,суддя -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову- відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до суду апеляційної інстанції через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Л. Гудзенко