КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/5853/24 Головуючий у І інстанції - Проць Т.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/6758/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

установив:

У жовтні 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулось до Обухівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивувало тим, що 14липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір №6862099 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 11550 грн. строком на 360 днів.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Кредитним договором перед відповідачем виконало та надало кредит в розмірі 11550 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ним, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», (попередня назва позивача) було укладено Договір факторингу №25.07/24-Ф, згідно умов якого воно набуло право грошової вимоги за Кредитним договором №6862099.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по Кредитному договору не сплачена.

Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 45113,78 грн., з яких: 11435,07 грн. - тіло кредиту, 20025,11 грн. - нараховані відсотки та 13653,60 грн. - нараховані позивачем відсотки за 60 днів та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2024 року зазначений вище позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за Договором №6862099 про надання споживчого кредиту від 14 липня 2023 року в розмірі 45113,78 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., а всього стягнуто 52536,18 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів по справі.

В обґрунтування скарги вказує, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено: укладення Кредитного договору; передання грошових коштів від Кредитодавця Позичальнику за кредитним договором; переходу права вимоги за кредитним договором.

Вказує, що позивач не надає належних доказів її ідентифікації у інформаційно-телекомунікаційній системах Кредитодавця при вході в особисті кабінети, отримання одноразового ідентифікатора та його використання для підписання оспорюваного кредитного договору, а тому твердження позивача, що Кредитний договір був укладений та є чинним, не відповідає дійсності.

Наголошує, що матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про виконання обов`язку кредитора з перерахування грошових коштів на її рахунок. Суд не надав оцінки тому факту, що договір про надання фінансового кредиту, у тому числі інформація, щодо умов кредитування та паспорт споживчого кредиту не містять реквізитів її банківської платіжної картки.

Зазначає, що судом не було вирішено її заяву про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, що фактично призвело до порушення порядку належного повідомлення про місце судового засідання, оскільки вона мала правомірні сподівання, що вона зможе прийняти участь у судовому засіданні режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Просила суд, скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На вказану апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що на підтвердження укладання Договору №6862099 про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна», ним було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «A4084», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір.

Крім того, відповідачем на підтвердження укладення кредитного було здійснено платежі - часткову оплату на рахунок Кредитора, що підтверджується карткою обліку договору, що була надана до позову, та відповідними квитанціями.

У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.

Вказує, що його право на стягнення заборгованості з відповідача підтверджено належними та допустимими доказами, що і встановив суд першої інстанції, тож, зобов`язання має виконуватися належним чином.

Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2024 року залишити без змін.

Крім того, вказує, що у зв`язку із неможливістю самостійно надати докази підтвердження належності банківської картки відповідачу, просить задовольнити клопотання про витребування доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Щодо заявленого на стадії апеляційного розгляду ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» клопотання про витребування доказів, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з позовною заявою.

У відповідності до положень ч.ч. 4, 5 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з викладеного, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки позивачем не надано докази неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України позбавлений процесуальної можливості витребувати зазначені докази як належні та допустимі докази та надати їм відповідну оцінку.

Крім того, в постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №752/1839/19 (провадження №61-976св20) та від 11 листопада 2020 року у справі №760/16979/15-ц (провадження №61-4848св19) зазначено, що за змістом ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір №6862099 про надання споживчого кредиту.

Згідно умов Договору відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 11550 грн. строком на 360 днів зі стандартною процентною ставкою 1,99% в день, яка застосовується в межах строку кредиту.

Згідно п. 2.1 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів картки № НОМЕР_1 .

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Кредитним договором перед відповідачем виконало та надало їй кредит в розмірі 11550 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

У період з 14 липня 2023 року по 24 липня 2024 року відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 24496,79 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту та оплату процентів за користування кредитом в розмірі 24381,86 грн.

Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснювала.

25 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №25.07/24-Ф, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги за Кредитним договором №6862099. Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено шляхом направлення повідомлення на електронну пошту останнього, яку він зазначив при укладені кредитного договору.

Згідно витягу з Реєстру боржників загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складає 31460,18 грн., з яких: 11435,07 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20 025,11 грн. - сума заборгованості за відсотками.

В межах строку договору позивачем нараховано проценти за період з 10 лютого 2024 року по 09 квітня 2024 року в сумі 13653,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, питання визначення процентної ставки за кредитним договором вирішується виключно сторонами у договорі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами Кредитного договору первісний кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 11550 грн. зі строком надання кредиту 360 днів, із застосуванням зниженої % ставки у розмірі 0,995% (за умови якщо споживач до 13.08.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу) та стандартною відсотковою ставкою - 1,99 % в день, а ОСОБА_1 зобов`язалася у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені та інші платежі передбачені договором.

Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту (п. 1.5.1. Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.5.2 Кредитного договору знижена процентна ставка 0,995% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 13.08.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну проценту ставку, в зв`язку із чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Згідно із Графіком платежів 13.08.2023 (або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою) Споживачеві необхідно було здійснити оплату у розмірі 3447,68 грн.

Сторонами не заперечувалися обставини, що у період з 14 липня 2023 року по 24 липня 2024 року відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора, у розмірі24496,79 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту у розмірі 114,93 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 24381,86 грн

Згідно розрахунку заборгованості первісний кредитор здійснював розрахунок за зниженою відсотковою ставко 0,995% в день за період з 14.07.2023 по 12.08.2023. 13.08.2023 відсотки не нараховувалися, а з 14.08.2023 відсотки нараховувалися за стандартною ставкою 1,99% в день по 09.02.2024. З 10.02.2024 відсотки первісним кредитором не нараховувалися та сформовано загальну заборгованість у розмірі 31460,18 грн., яка була передана за договором факторингу позивачу 25 липня 2024 року.

Отже, строк дії кредитного договору почався з 14.07.2023 строком на 360 днів, зі зниженою відсотковою ставкою 0,995% в день яка діяла до 12.08.2023, та з 14.08.2023 зі стандартною % ставкою - 1,99 в день.

Таким чином строк дії договору почався 14.07.2023 та закінчився 09.02.2024року. При цьому, з 14.07.2023 до 12.08.2023діяла знижена відсоткова ставка 0,995% в день, а інший період діяла стандартна відсоткова ставка 1,99 в день.

Із розрахунку заборгованості (картки обліку договору) вбачається, що первісним кредитором дотримано умови кредитного договору, щодо строку кредитування та відсоткової ставки та нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі 0,995% за кожен день в період з 14.07.2023 по 12.08.2023включно, а також у розмірі 1,99 % за кожен день в період з 14.08.2023 по 09.02.2024включно. Після 10.02.2024 жодних відсотків, відповідачу не нараховувалося, а заборгованість за відсотками за користування кредитом становила 31460,18 грн., яка складається: 11435,07 грн. - тіло кредиту; 20025,11 грн. - заборгованість за нарахованими процентами.

Розрахунок заборгованості (картка обліку договору) містить розмір суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, що відповідають відсотковим ставкам, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, а тому він приймається колегією суддів як належний та допустимий доказ заборгованості за договором.

Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідач не оспорювала у судовому порядку положення даного кредитного договору, що стосуються відсотків.

Оскільки відповідач, ні у суді першої інстанції, ні у апеляційному суді не заперечувала обставин сплати нею 24496,79 грн. первісному кредитору в рахунок погашення тіла кредиту та нарахованих відтоків за Кредитним договором, доводи, щодо неукладеності договору та не доведення позивачем обставин отримання коштів на платіжну картку правового значення не мають.

Очевидно, що дії відповідача, щодо заперечень факту укладеності договору та отримання коштів на свій картковий рахунок, суперечить її попередній поведінці, що проявлялася у сплаті нею тіла кредиту та відсотків за користування коштами, які нараховувалися та списувалися Кредитором з урахуванням черговості платежів і такі дії відповідача є недобросовісними. Ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці.

Аналогічний висновок, висловлений у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі 390/34/17.

У ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов, щодо нарахування відсотків та черговості зарахування платежів позичальника, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач зверталася до суду з позовом про визнання недійсними та неправомірними умов, щодо черговості зарахування здійснених нею платежів, які зараховувалися первісним кредитором спочатку в рахунок погашення відсотків.

В матеріалах справи також відсутні належні докази, що розрахунок заборгованості здійснено невірно, якими, зокрема, можуть бути висновок експерта (спеціаліста), щодо розміру нарахування відсотків, з урахуванням черговості списання платежів.

Наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості (картка обліку договору) підписаний уповноваженою особою кредитора, містить інформацію щодо предмета доказування, а отже згідно ст. 77 ЦПК України є належним доказом на підтвердження позовних вимог.

Матеріали справи не містять доказів спростування наданого позивачем розміру заборгованості за тілом кредиту та відсотках, нарахованих первісним кредитором.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, нарахованими первісним кредитором.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розміром відсотків, що підлягають стягненню з відповідача, нарахованих позивачем після підписання договору факторингу.

Як вже зазначалось вище, позивач визначив загальний розмір заборгованості у сумі 31460,18 грн., з яких 11435,07 грн. - тіло кредиту; 20025,11 грн. - заборгованість за нарахованими процентами первісним кредитором, яка перейшла за договором факторингу та 13653,60 грн. - нараховані позивачем проценти за 60 днів.

Дійсно, ТОВ «ФК «Фінстраст Україна» просило суд також стягнути з ОСОБА_1 на свою користь відсотки за Кредитним договором за період з 10 лютого 2024 року-09 квітня 2024року у сумі 13653,60 грн.

Проте, за договором факторингу №25.07/24-Ф від 25 липня 2024 року, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», до останнього 25 липня 2024 року перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 31460,18 грн., з яких 11435,07 грн. - тіло кредиту; 20025,11 грн. - заборгованість за нарахованими процентами.

Отже, нарахування відсотків у розмірі 13653,60 грн., здійснених фактором за період, до моменту набуття права вимоги (25 липня 2024 року) є неправомірними, адже такі нарахуванням можуть бути нараховані фактором виключно після отримання права вимоги за зобов`язанням. Посилання позивача на те, що такі нарахування здійснено у межах строку дії договору є помилковими, адже строк дії договору закінчився 09 лютого 2024 року, а право вимоги за цим Кредитним договором перейшло до позивача 25 липня 2024 року.

Однак вищевказаного суд першої інстанції не врахував, а тому помилково дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 нарахованих фактором відсотків у розмірі 13653,60 грн., у зв`язку із чим, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає зміні шляхом зменшення суми відсотків, що підлягають стягненню із ОСОБА_1 із 33678,71 грн. до 20025,11 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну рішення шляхом зменшення розміру відсотків, що підлягають стягненню із відповідача на суму 13653,60 грн., то за приписами ч. 13. ст. 141 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

При частковому задоволенні позову (на 69,7%), у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відтак, з урахуванням зустрічного зарахування суми судового збору сплаченої відповідачем за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 844,21 грн.

З огляду на зменшення розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для пропорційного зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з 5000 грн. до 3485 грн.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2024 року змінити шляхом зменшення суми відсотків, що підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» з 33678,71 грн. до 20025,11 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судовий збір у розмірі844 (вісімсот сорок чотири) грн.21 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3485 (три тисячі чотириста вісімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба