Справа № 932/93/25
Провадження № 2/932/62/25
РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2025 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Цитульського В.І.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Г.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на частку у праві спільної власності квартири в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

02 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначив, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина, після чого відкрилася спадщина на частину квартири. Спадкоємцем першої черги є донька ОСОБА_2 . Однак донька не прийняла спадщину, із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Позивач постійно проживав разом з померлою дружною і на момент її смерті. 05.11.2024 року він звернувся до нотаріальної контори про видачу свідоцтва на спадщину. Однак йому було відмовлено через відсутність в спадковій справі документів, що підтверджують склад зареєстрованих осіб. Таким чином, виникла необхідність звернутися до суду.

Заяви учасників процесу по суті справи.

Відповідачі правом надання відзиву відповідно до ст. 178 ЦПК України не скористалися.

Рух справи.

Ухвалою судді від 09.01.2025 вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Підготовче засідання у справі закрите 04.03.2025 та справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 279, ч. 2 ст. 191 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з ч. 2ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_1 про що свідчить надане свідоцтво про право власності від 01 листопада 1996 року, а також довідка КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації Костянтинівської міської ради» №702 від 30.07.2024.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина позивача ОСОБА_3 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №79014073 від 05.11.2024 після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу 05.11.2024.

Відомості щодо відмови у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування в матеріалах справи відсутні, відповідні клопотання про витребування доказів до суду не надходили.

Встановлено, що згідно паспортних даних позивач ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними правилами статей15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 №21-1465а15.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 цього ж кодексу визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно дост. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1ст. 1220 ЦК України).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1ст. 1268 ЦК України).

Згідно із ч. 3ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1ст.1269 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом.

Висновки суду.

Під час розгляду справи судом не було встановлено, що померла ОСОБА_3 проживала за адресою АДРЕСА_2 на момент смерті.

Окрім того, дочка позивача ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги, при цьому стверджуючи, що вона не прийняла спадщину, позивачем не надано відповідних доказів того, що дочка не була зареєстрована та не проживала на момент смерті матері за зазначеною адресою.

Серед іншого, позивач не надав постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право власності на частину квартири, клопотання про витребування доказів не заявляв. Таким чином, відсутні відомості що його право порушене та відсутня можливість отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Щодо судового збору.

У зв`язку із тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280-283, 353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Костянтинівської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на частку у праві спільної власності квартири в порядку спадкування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складений 15 квітня 2025 року.

Суддя В.І. Цитульський