ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/594/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/7804/23 Категорія: 305010000 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Гончар Н.І.,

секретар: Широкова Г.К.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «КПП Центр»,

третя особа ОСОБА_2 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «КПП Центр»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 січня 2025 року (у складі судді Токової С.Є.) в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просила суд стягнути з ТОВ "КПП Центр" 73909 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 50000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 15.04.2021 приблизно о 12:15 год у місті Черкаси на регульованому перехресті вул. 30 років Перемоги водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Renault Master, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «КПП Центр», перевищив дозволену швидкість в населеному пункті на 31 км та при виявленні перешкоди для руху не вжив заходів щодо зменшення швидкості, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Suzuki SX4, д.н.з НОМЕР_2 , що належить позивачу на праві власності. Після чого автомобіль Renault Master скоїв наїзд на електроопору, чим порушив вимоги п. 12.3, 12.4 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.12.2022 провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Страховою компанією було складено страховий акт № 33-1 від 27.02.2023 та встановлено суму грошового відшкодування в розмірі 130000 грн, які були перераховані на банківський рахунок позивача 28.02.2023.

Відповідно до звіту № А08-47 про оцінку автомобіля від 15.09.2021 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Suzuki SX4, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП прирівнюється його ринковій вартості на момент ДТП і складає 229909 грн. Вартість залишків автомобіля складають 26000 грн.

Позивач зазначала, що залишки транспортного засобу вона бажає залишити собі.

Отже, вартість матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП становить 73909 грн (229909 грн - 130000 грн - 26000 грн), які позивач просила стягнути з ТОВ «КПП Центр», як власника автомобіля Renault Master, д.н.з. НОМЕР_1 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.01.2025 позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «КПП Центр» 73909 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 5000 грн моральної шкоди та 2684 грн судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ТОВ «КПП Центр» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.01.2025 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги зазначає, що ТОВ «КПП Центр» є неналежним відповідачем у даній справі, відповідачем є лише ОСОБА_2 , як особа, яка винна у вчиненні ДТП. Вказує, що ТОВ «КПП Центр» на підставі цивільно-правового договору № 46 від 14.04.2021 передало право керування транспортним засобом Renault Master, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 .

Також зазначає, що відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість транспортного засобу після ДТП складає 34509 грн. Крім того, вказує, що заявлена позовна вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною та необґрунтованою, оскільки, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили заподіяння моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді, представника позивача адвоката Гамова В.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 15.04.2021 у місті Черкаси на регульованому перехресті вул. 30 років Перемоги водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Renault Master, д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив дозволену швидкість в населеному пункті та при виявленні перешкоди для руху не вжив заходів щодо зменшення швидкості, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Suzuki SX4, д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.12.2022, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 03.02.2023, провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Автомобіль Suzuki SX4, д.н.з. НОМЕР_2 , належить позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Автомобіль Renault Master, д.н.з. НОМЕР_1 , належить відповідачу ТОВ «КПП Центр» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Цивільно-правова відповідальність ТОВ «КПП Центр» на момент вчинення ДТП була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до полісу № ЕР?201620610 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

28.02.2023 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 130000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 3Р015764.

Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Положення ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За нормами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо?транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 6 постанови № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК України).

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

В обґрунтування позову як на підставу своїх вимог, пред`явлених до ТОВ «КПП Центр», позивач посилався ст. ст. 1166, 1188 ЦК України.

Судом встановлено, що 20.03.2024 до суду першої інстанції відповідачем подано заперечення факту існування трудових відносин між ТОВ «КПП Центр» та ОСОБА_2 .

В обґрунтування зазначено, що ОСОБА_2 надавав відповідачу ТОВ «КПП Центр» послуги з перевезення вантажу згідно з цивільно-правовим договором від 14.04.2021, а відтак, позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, оскільки, обов`язок відшкодовувати шкоду, завданої внаслідок ДТП, повинен покладатися саме на винну особу.

На момент ДТП між ТОВ «КПП Центр» та ОСОБА_2 укладено цивільно-правовий договір про виконання послуг № 46 від 14.04.2021, відповідно до умов якого ОСОБА_2 як виконавець зобов`язався надати ТОВ «КПП Центр» як замовнику послуги з перевезення вантажу по м. Черкаси та Черкаській області на автотранспортному засобі Renault Master, д.н.з. НОМЕР_1 , а замовник зобов`язався прийняти роботу (надані послуги), передати автомобіль виконавцю для виконання замовлення. Строк надання виконавцем послуг з 14.04.2021 по 15.04.2021 (т. 1 а.с. 104-105).

Апеляційний суд зазначає, що ознаками, які притаманні цивільно-правовим договорам є: оплата не процесу праці, а результату; результат визначається після закінчення роботи; результат оформляється актом-прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг); оплата проводиться на підставі актів; фізична особа, яка виконує роботу (надає послуги), не дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку, самостійно організує свою роботу та виконує її на власний ризик; підприємство не повинно дотримуватись трудового законодавства.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Так, предметом укладеного між відповідачем ТОВ «КПП Центр» та ОСОБА_2 договору про надання послуг є не процес самої праці, а її кінцевий результат отримання послуг з перевезення вантажу на автомобільному транспорті.

Крім того, апеляційний суд враховує, що договір про надання послуг містить умови, згідно яких виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (п. 1.2).

Відповідно до умов договору в разі спричинення виконавцем будь-якої шкоди третім особам, така шкода відшкодовується виконавцем в повному обсязі (п. 6.4).

Таким чином, проаналізувавши зміст укладеного договору про надання послуг, колегія суддів доходить висновку, що його предметом фактично є кінцевий результат праці а не сам її процес, що свідчить про його цивільно-правовий характер.

А відтак, хоча юридичній особі належить право власності на автомобіль, проте, відповідальність має нести винна в завданні шкоди особа, яка керувала автомобілем та з вини якої сталося ДТП.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що до позовної заяви ОСОБА_1 додано довідку ТОВ «КПП Центр» № 760 від 15.05.2023 де зазначено, що станом на 15.04.2021 ОСОБА_2 не перебував в трудових відносинах з ТОВ «КПП Центр», оскільки виконував роботи згідно з цивільно-правовим договором (т. 1 а.с. 18).

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам, які долучені до матеріалів справи, неправильно встановив характер спірних правовідносин, а тому дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відтак, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що обов`язок відшкодовувати шкоду, яка завдана внаслідок ДТП, повинен покладатися на винну особу водія ОСОБА_2 .

Враховуючи, що судом не встановлено передбачених законом підстав для відшкодування ТОВ «КПП Центр» матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, то у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди також слід відмовити.

Оцінивши надані докази в сукупності, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «КПП Центр», оскільки останній не є належним відповідачем.

Разом з цим, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відмова у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до ТОВ «КПП Центр», не позбавляє позивача права на підставі статті 1166 ЦК України звернутись до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди безпосередньо до ОСОБА_2 , як особи, яка внаслідок своїх дій завдала шкоди майну позивача.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.01.2025 підлягає скасуванню з винесенням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.01.2025 та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то з позивача підлягають стягненню на користь скаржника судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 3220,80 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 січня 2025 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» судові витрати, які складаються з судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3220,80 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2025 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Н.І. Гончар