Справа № 557/605/25
Провадження № 2-з/557/3/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді Тишкуна П.В., за участю секретаря судових засідань Гуменюк Н.П., розглянувши у судовому засіданні без повідомлення учасників справи заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рудика Віталія Романовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Гощанської селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та записів про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Гощанської селищної ради, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Гощанської селищної ради № 2234 від 02.06.2023 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства розташованих на території Гощанської територіальної громади (колишньої Синівської сільської ради) та їх виділення в натурі (на місцевості) у власність ОСОБА_2 ; визнати незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1.634 га, кадастровий номер :04:001:0453, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212, номер відомостей про речове право та на земельну ділянку площею 0.1683 га, кадастровий номер :04:001:0452, реєстраційний номер об`екта нерухомого майна 212, номер відомостей про речове право 50713217; визнати незаконним та скасувати записи про державну реєстрацію про право оренди земельної ділянки площею 1.634 га, кадастровий номер :04:001:0453, номер запису про інше речове право 50758412, індексний номер 68172649 від 26.06.2023 року та оренди земельної ділянки площею 0.1683 га, кадастровий номер :04:001:0452, номер відомостей про інше речове право 50758336, індексний номер 68172527 від 26.06.2023 року.

Разом із позовною заявою позивачем (заявником) подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки площею 1.6340 га,кадастровий N?

:04:001:0453 та площею 0.1683 га, кадастровий номер :04:001:0452,що

належать на праві приватної власності ОСОБА_2 , заборонивши їй відчужувати (передавати) вказані земельні ділянки іншим особам.

Заяву обгрунтовує тим, що п.1 оспорюваного Рішення затверджено ОСОБА_2 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), крім того, пунктом 2 Рішення виділено в натурі (на місцевості) належну гр. ОСОБА_2 площею вказану земельну частку (пай) у власність. На підставі рішення Гощанської селищної ради N? 2234 від 02.06.2023 року Державним реєстратором виконавчого комітету Корецької міської ради Рівненської області 19 червня 2023 року було внесено записи про речове право про право власності на спірні земельні ділянки відповідачем ОСОБА_2 . На даний час спірні земельні ділянки перебувають в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІССЯ-ГАРАНТ", і будучи власником земельних ділянок відповідачка може їх відчужити шляхом укладання договору-купівлі з орендарем землі або іншою особою,що в подальшому може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Вивчивши зміст заяви про забезпечення позову, позовної заяви та додатків до неї, суд прийшлов до висновку про те, що вказана заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Статтею 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ч. 3 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із наведеного випливає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, ч.3 ст.150ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Зі змісту заяви вбачається, що предметом позову є визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування про надання земельних ділянок у власність, та рішень державного реєстратора про реєстрацію прав на земельні ділянки за відповідачем.

Позовні вимоги, сформульовані позивачем, у випадку їх задоволення судом не передбачають виникнення у позивача права власності на вказані земельні ділянки, не визнають цього права за позивачем, не передбачають витребування землі з чужого незаконного володіння на користь позивача тощо. Більш того, позивач сам у позовній заяві зазначає, що вказаний позов не є віндикаційним, оскільки позивач так і не набув права власності на земельну ділянку, а тому ставити питання про витребування майна з чужого незаконного володіння не може.

Таким чином, заявником не наведено обґрунтованих підстав того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, які належні відповідачу, впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення вимог позову про скасування рішень.

Крім того, в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України позивачем у заяві не зазначено пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення.

Виходячи із викладеного, вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153. 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рудика Віталія Романовича про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня її вручення стороні по справі.

Суддя П.В.Тишкун