Справа № 465/12/24
Провадження 2/465/1378/25
РІШЕННЯ

Іменем України

03.04.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого - судді Марків Ю.С.,

з участю секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивує тим, що ОСОБА_1 12 лютого 2019 року уклала із Акціонерним товариством «Ідея Банк» кредитний договір №Z62.00207.004909117. Між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 07 липня 2023 року укладено договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №Z62.00207.004909117 від 12 лютого 2019 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до Реєстру боржників № 2 до договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 108608 грн. 95 коп.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 7 липня 2023 року, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №Z62.00207.004909117 від 12 лютого 2019 року у сумі 108608 грн. 95 коп., з яких: 42939 грн. 73 коп. заборгованість за основним боргом; 17532 грн. 04 коп. заборгованість за відсотками; 48137 грн. 18 коп. заборгованість за комісіями.

Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором в розмірі 108608,95 грн. та понесені судові витрати.

Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Відзив мотивує тим, що відповідач визнає факт укладання кредитного договору№Z62.00207.004909117 від 12.02.2019. Разом з тим, вказує, що нарахована заборгованість є недостовірною, оскільки у кредитному договорі не передбачено комісій за користування кредитними коштами. Також зазначає, що пункт договору, яким встановлена плата за надання інформації щодо кредиту є нікчемним. Окрім цього, вказує, що Акціонерним товариством «Ідея Банк» було надано виписку по рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 12.02.2019 р. по 06.02.2024 р., відповідно до якої, банком було надано кредит (грошові кошти) в розмірі 58766,00 грн. В свою чергу, відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №Z62.00207.00490917 від 12.02.2019 р. 66298,36 грн. У відзиві на позову заяву також зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставину переходу права вимоги за договором про надання фінансового кредиту №Z62.00207.00490917 від 12.02.2019 р. на суму заборгованості 108608,95 грн. від Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Окрім цього, до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача, відповідно до якої зазначає, що сторони, уклавши кредитний договір №Z62.00207.004909117 від 12.02.2019 року, погодили розмір кредитних коштів, строк та умови користування такими коштами, умови та строки нарахування відсотків. Будь-яких заперечень відповідача з приводу вказаних обставин наведено не було, а отже остання ознайомилась та погодилась з усіма істотними умовами договору та такий правочин відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості. Вказує також, що не спростування відповідачем презумпції правомірності кредитного договору, всі права, набуті сторонами правочину за цими договорами, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитних договорів, підлягають виконанню. Нарахування заборгованості здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до нього, саме через неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань і було нараховано суму заборгованості, яку позивач просить стягнути. Відповідач не додав до відзиву власного розрахунку заборгованості та доказів, що не користувався кредитними коштами. Виписка по рахунку підтверджує користування кредитними коштами.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві та у відповіді на відзив просили проводити розгляд справи без їх участі, позов підтримали та просили такий задоволити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, однак від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, щодо задоволення позову заперечила, просила відмовити у такому.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаютьсясторонами таіншими учасникамисправи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 12 лютого 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Z62.00207.004909117.

За умовами договору відповідачка отримала в користування грошові кошти у розмірі 58766,00 грн ( п.1.1), на строк 48 місяців (п.1.2).

Відповідно до 1.3-1.4 вищевказаного договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління банку, становить 9,5%, що разом з Маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15%.

Повернення кредитних коштів та інших встановлених договором платежів визначено у графіку щомісячних платежів за договором, що викладений у п. 6.1 договору та у додатку до Паспорта споживчого кредиту.

Відповідачкою ОСОБА_1 12 лютого 2019 року також був підписаний Паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), в якому фактично наводять ті ж самі умови надання та повернення кредиту, що і у договорі: сума кредиту 58766,00; строк кредитування - 48 місяців; процентна ставка відсотків річних - 15%; плата за обслуговування кредиту - 2,80% щомісячно від початкової суми кредиту. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), становить 157898,44 грн. Додатком до Паспорту споживчого кредиту є Графік щомісячних платежів за кредитним договором.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, за умовами якого АТ «Ідея Банк» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, зокрема до відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з Реєстру боржників №2 до Договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №Z62.00207.004909117 від 12.02.2019 в розмірі 108608,95 грн., з яких: - 42939,73 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17532,04 грн. - сума заборгованості за відсотками; 48137,18 грн. - сума заборгованості за комісією.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Так, з Графіку платежів, що міститься в матеріалах справи вбачається, що відповідач мала протягом 48 місяців сплачувати на погашення кредиту та інших платежів за кредитом щомісячний платіж у розмірі 3289,56 грн. Загалом вона мала сплатити за цей час 157898,44 грн.

З виписки АТ "Ідея Банк" по особовому рахунку за період з 12.02.2019 по 06.02.2024 вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 , за цей період в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №Z62.00207.004909117 від 12.02.2019 сплатила наступні суми: 13.03.2019 -3300,00 грн., 16.04.2019 - 3490,00 грн., 10.05.2019 - 3300,00 грн., 14.06.2019 3090,00 грн., 16.07.2019 517,02 грн., 17.07.2019 3390,00 грн., 14.08.2019 - 3990,00 грн., 18.09.2019 3310,00 грн., 18.10.2019 2010,00 грн., 25.11.2019 1700,00 грн., 02.12.2019 1600,00 грн., 12.12.2019 3290,00 грн., 13.01.2020 3300,00 грн., 21.02.2020 16,34 грн., 02.03.2020 3300,00 грн., 25.05.2020 - 3400,00 грн., 11.06.2020 3290,00 грн., 17.07.2020 2000,00 грн., 10.08.2020 300.00 грн., 10.08.2020 1000,00 грн., 20.08.2020 1690,00 грн., 27.08.2020 1700,00 грн., 23.09.2020 3090,00 грн., 01.10.2020 105,00 грн., 19.10.2020 3420,00 грн., 23.11.2020 - 3400,00 грн., 28.12.2020 р. 3300,00 грн.

Разом сума сплачених коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №Z62.00207.00490917 від 12.02.2019 р. складає 66298,36 грн.

Останній платіж був внесений відповідачкою 28.12.2020.

Разом з тим, судом встановлено, що пунктом 1.10 кредитного договору №Z62.00207.004909117 від 12.02.2019 позичальнику встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно в Графіку щомісячних платежів за договором, що включає в себе плату за: - надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; - опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

У Паспорті споживчого кредиту розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості встановлений у розмірі 2,80% щомісячно від початкової суми кредиту.

У пункті 6.1 договору та у Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, що є додатком до Паспорту споживчого кредиту, визначений конкретний розмір плати за обслуговування кредиту, який змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 2027,43 грн., останній - 1198,83 грн.

При цьому одночасно пунктом 3.2.4. кредитного договору визначено, що позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися позичальнику за законом.

Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.

Тобто, зміст пункту 3.2.4. кредитного договору контекстуально дублює положення пункту 1.10 кредитного договору в розрізі послуг щодо надання інформації за кредитом (розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості, тощо), але в пункті 3.2.4. кредитного договору безоплатно, а в пункті 1.10 кредитного договору - з оплатою наданих послуг.

Фактично умови, викладені у п.1.10 договору суперечить як змісту пункту 3.2.4. кредитного договору, так і вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому відповідно до статті 12 цього Закону є нікчемними.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, у якій зазначено, що враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які зазаконом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між сторонами, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Крім того Велика Палата Верховного Суду, з огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, вирішила, у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину, зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості позичальника за кредитним договором з огляду на нікчемність пунктів 1.4 та 6 цього договору, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд визнає нікчемним вимоги пункту 1.10 кредитного договору №Z62.00207.004909117 від 12.02.2019, яким позичальнику ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які зазаконом повинні надаватись безоплатно.

За таких підстав вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісіями в сумі 48137,18 грн. задоволенню не підлягають.

Як вбачається з наданого представником позивача Розрахунку заборгованості за Кредитним договром №Z62.00207.004909117 від 12.02.2019, у відповідачки ОСОБА_1 , крім заборгованості за комісіями в розмірі 48137,18 грн., наявна заборгованість за основним боргом в розмірі 42939,73 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 17532,04 грн., що в загальному становить 60471,77 грн.

Як вже зазначалось судом, ОСОБА_1 у період з 13.03.2019 по 28.12.2020 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №Z62.00207.004909117 від 12.02.2019 сплатила АТ "Ідея Банк" загалом 66298,36 грн.

З метою встановлення фактів і обставин щодо сплати та зарахування заборгованості за кредитним договором №Z62.00207.004909117 від 12.02.2019 відповідачкою ОСОБА_1 , а саме куди зараховувались сплачені відповідачкою грошові кошти (в рахунок погашення заборгованості за основним боргом, за відсотками чи за комісіями), які мають значення для правильного вирішення даної цивільної справи, ухвалами Франківського районного суду м.Львова від 19.09.2024 та 14.11.2024 визнавалась обов`язковою явку в судове засідання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» для дачі пояснень.

Копії вищевказаних ухвал було доставлено до електронного кабінету позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 22.09.2024 та 22.11.2024, що підтверджується довідками про доставку електронного документу від 22.09.2024 та 22.11.2024.

Разом з тим, представник позивача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи та постановлення ухвал Франківського районного суду м.Львова від 19.09.2024 та 14.11.2024 про визнання обов`язковою явку в судове засідання представника позивача, в такі не з`явився, пояснень щодо зарахування сплачених грошових коштів відповідачкою АТ "Ідея Банк" суду не надав.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, оскільки заборгованість відповідачки за кредитним договором №Z62.00207.004909117 від 12.02.2019 в частині заборгованості за основним боргом та за відсотками становить 60471,77 грн., а відповідачкою у період 13.03.2019 по 28.12.2020 в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором сплачено 66298,36 грн., представником позивача, в порушення вимог ст.12, 81 ЦПК України, не доведено, що платежі, які вносились відповідачкою зараховувались, як погашення заборгованості за основним боргом або відсотками, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором немає, оскільки відповідачкою в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплачено більше, ніж у неї наявна заборгованість за основним боргом та за відсотками.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити в повному обсязі через недоведення позивачем факту наявності заборгованості за кредитним договором.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58(sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

Таким чином, інші доводи сторін, які наведені у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 263, 265, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , адреса: м. Київ, вул. С.Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 08.04.2025.

Суддя Марків Ю.С.