Номер провадження: 22-з/813/125/25
Справа № 522/9374/19
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

17.04.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про роз`яснення постанови Одеського апеляційного суду від 25 березня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради суму матеріальної шкоди у розмірі 13500 грн., моральної шкоди в розмірі 20000 грн. та витрати на правову допомогу.

Рішенням Приморського районного суду м Одеси від 26 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Вказане судове рішення було оскаржене у апеляційному порядку ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 березня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2021 року скасовано у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про стягнення моральної шкоди. Постановлено у цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та 2784,75 грн. судових витрат у справі. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2022 року відмовлено управлінню Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про стягнення майнової та моральної шкоди.

У лютому 2025 року, в порядку ст. 271 ЦПК України, до суду надійшла заява представника управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про роз`яснення постанови Одеського апеляційного суду від 25 березня 2022 року, в якій заявник просить роз`яснити судове рішення стосовно того, з якого боржника (відповідача) повинно відбуватися стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. та 2784,75 грн. судових витрат з урахуванням того, що відповідно до постанови встановлено факт неправомірних дій Управління державного архітектурного будівельного контролю Одеської міської ради (органу місцевого самоврядування), а мотивувальна частина рішення суду містить посилання на Управління Казначейства як на орган, який здійснює казначейське обслуговування коштів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, ознайомившись із заявою та матеріалами справи, доходить до висновку про необхідність відмови представнику управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області у роз`ясненні постанови Одеського апеляційного суду від 25 березня 2022 року, з наступних підстав.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суть роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові та невирішені ним вимоги, він лише має роз`яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації. Роз`яснення рішення суду здійснюється шляхом постановлення судом відповідної ухвали. В ухвалі з цього приводу суд викладає більш повно і чітко ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до змісту рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

За змістом вказаних роз`яснень та вимог ст. 271 ЦПК України, підлягає роз`ясненню судове рішення, яким вирішено спір по суті, тобто воно впливає на права, обов`язки та інтереси учасників судового провадження. Роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення судом. Крім того, роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих осіб, які будуть здійснювати його виконання. Це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності та визначеності рішення. Тобто, роз`ясненню підлягає судове рішення у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Незрозумілість мотивації судового рішення не може бути метою роз`яснення судового рішення.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 233/3676/19 (провадження № 14-65цс20) вказано, що необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Зі змісту цієї норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, зокрема у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

У заяві про роз`яснення постанови Одеського апеляційного суду від 25 березня 2022 року представник управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області просить роз`яснити судове рішення стосовно того, з якого боржника (відповідача) повинно відбуватися стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. та 2784,75 грн. судових витрат з урахуванням того, що відповідно до постанови встановлено факт неправомірних дій управління державного архітектурного будівельного контролю Одеської міської ради (органу місцевого самоврядування), а мотивувальна частина рішення суду містить посилання на управління Казначейства як на орган, який здійснює казначейське обслуговування коштів.

Колегія суддів звертає увагу заявника на те, що відповідачами у даній справі Голубєвою М.В. визначено Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області.

Згідно положень ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор) та яка звернулася до суду з відповідним позовом, а відповідачем особа, яка за твердженням позивача повинна виконати зобов`язання (боржник).

Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинне відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20282/21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17).

Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріальних правовідносин, тобто особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20).

Задля остаточного вирішення спору і захисту порушеного права, за результатами судового розгляду справи сторонами в судовому процесі мають бути саме сторони у спірних матеріальних правовідносинах, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у п. 39 постанови від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 зазначила, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Отже, у даному випадку позивачем правильно визначено склад відповідачів у справі, за рахунок яких остання вважала можливим задовольнити позовні вимоги, та у мотивувальної частині постанови Одеського апеляційного суду від 25 березня 2022 року чітко вказано, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди підлягали частковому задоволенню шляхом стягнення з Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області (до компетенції якого належить казначейське обслуговування бюджетних коштів) моральної шкоди у розмірі 10000 грн. та судових витрат.

Крім того, колегія суддів враховує, що Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області є розпорядником бюджетних коштів, які підлягають відшкодуванню за рахунок держави.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (ч. 2 та 4 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження»).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).

Висновок про застосування Порядку № 845 викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 200/7261/13.

Згідно п. 3 Порядку № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 26 Порядку № 845 передбачено, що безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).

Згідно з п. 38 Порядку №845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з п. 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Тобто, безпосередні дії зі списання коштів виконує саме Казначейство.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей (абз. 2 п. 48 Порядку № 845).

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

У п. 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду від 25 березня 2022 року чітко зазначено, з якого саме відповідача підлягають стягненню моральна шкода та судові витрати - з Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області (), та вказане відповідає вищевикладеним нормам права та судової практики суду касаційної інстанції.

Якщо у заяві про роз`яснення рішення фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в такому роз`ясненні.

Аналогічний правовий висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 30 січня 2024 року у справі № 607/2611/22, від 05 квітня 2023 року у справі № 127/16528/20, від 15 червня 2022 року у справі № 759/1382/19.

Таким чином, механізм, визначений ст. 271 ЦПК України, не може використовуватися, якщо хтось з осіб, які беруть участь у справі, не погоджується з висновками суду по суті спору або не розуміє мотивацію судового рішення.

Постанова Одеського апеляційного суду від 25 березня 2022 року є мотивованою, чіткою та зрозумілою і не містить варіантів різного тлумачення резолютивної частини, яка викладена чітко, доступно, не є суперечливою та не передбачає декілька варіантів тлумачення.

Вимоги заяви представника управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про роз`яснення постанови фактично зводяться до незгоди з висновками, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції, а також спрямовані на внесення у резолютивну частину постанови нових даних, що неприпустимо шляхом роз`яснення судового рішення.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про роз`яснення постанови Одеського апеляційного суду від 25 березня 2022 року.

Керуючись ст. 271, 367, 368 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Відмовити представнику управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області у роз`ясненні постанови Одеського апеляційного суду від 25 березня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе