Єдиний унікальний номер 725/536/25
Номер провадження 2/725/130/25
23.04.2025 року Першотравневий районний суд м.Чернівців
головуючої судді Піхало Н.В.
за участю секретаря судового засідання Соник А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
У січні 2025 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що вона є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , й відповідно у даній квартирі вона проживає. При цьому, в даній квартирі також значаться зареєстрованим її брат ОСОБА_3 , який у січні 2015 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , та з цього часу проживав з дружиною по АДРЕСА_2 .
Посилаючись на вказане, а також на те, що реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_3 в квартирі чинить їй, як наймачу квартири, перешкоди, просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, однак через канцелярію суду від її представника Баршакова О.В. надійшла заява, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Крім того, вказав, що у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.
Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом належним чином про час та місце розгляд справи, про причини неявки суд не повідомила.
Відповідно до вимог ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Справа слухалась у відсутності відповідача ОСОБА_3 , який не з`явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи за адресою його зареєстрованого місця проживання, а також шляхом розміщення оголошення на сайті. Про причини своєї неявки суд не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи.
Крім того, у встановлений строк відповідачем не було подано заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом, а також відзиву.
Згідно ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не направив відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При цьому, положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як убачається з матеріалів справи, позивачка є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Управління комунальної власності №15 від 02.10.2023 року (а/с3).
Також з матеріалів справи убачається, що позивачка значиться зареєстрованою у вищевказаній квартирі, в ній проживає та несе усі витрати по її обслуговуванню самостійно.
При цьому, окрім позивачки, у спірній квартирі також значиться зареєстрованою відповідач ОСОБА_3 , що підтверджується відповідною довідкою (а/с 4).
Також реєстрація відповідача ОСОБА_3 у належній позивачці квартирі на момент розгляду справи також підтверджується відповіддю №1056879 з Єдиного державного демографічного реєстру від 23.01.2025 року (а/с 8), однак як вказує позивачка не проживає у квартирі з січня 2015 року.
Так, звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач ОСОБА_3 з 15 січня 2015 року в квартирі не проживає у зв`язку із укладенням шлюбу із ОСОБА_4 , та з того часу проживав із дружиною по АДРЕСА_2 , та будь-якої участі в утриманні квартири не приймає, чим чинить їй перешкоди, а тому просила визнати його таким, що втратив право на проживання у спірній квартирі.
Положеннями ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.
При цьому, враховуючи встановлені обставини, суд вважає що правовідносини, що склалися між сторонами є житловими і врегульовані ст.ст. 71,72 ЖК України.
Зокрема, згідно ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, встановлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої та частиною четвертою ст.71 цього кодексу.
Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Положеннями ст. 71 ЖК України врегульовано право збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
Зокрема, згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Таким чином, зі змісту зазначеної норми вбачається, що позбавлення права користування жилим приміщенням може мати місце в тому разі, коли особа мала право на користування жилим приміщенням.
Також слід зазначити, що згідно роз`яснень які містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
При цьому, вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил процесуального закону України щодо оцінки доказів.
Як убачається з матеріалів справи, з 15 січня 2015 року ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає у зв`язку із укладенням шлюбу із ОСОБА_4 , та в спірне житлове приміщення з того часу не повертався.
Згідно положень ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача вільно реалізовувати право володіння, користування та розпорядження майном підлягають захисту, оскільки відповідач не є власником чи квартиронаймачем, безпідставно значиться зареєстрованим за адресою місцезнаходження спірної квартири, не несе будь-яких витрат на утримання житла, чим чинить позивачу як квартиронаймачу перешкоди у користуванні майном, а тому права позивача як квартиронаймача зазначеної вище квартири підлягають захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням внаслідок його відсутності у ньому без поважних причин, оскільки чинне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірний житлове приміщення, але на час розгляду справи протягом тривалого часу в ньому не проживають.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 64, 71, 72, 150, 156 ЖК України, ст. 386, 391, ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 76, 77, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його вручення до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н.В. Піхало