Справа № 621/485/25
Провадження № 2/621/627/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

24 квітня 2025 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Вельможної І.В.,

секретаря судового засідання Лацько А.В.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянувши за відсутності учасників справи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

25.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 є власницею в цілому квартири АДРЕСА_2 . У даній квартирі також зареєстрований відповідач ОСОБА_4 . Відповідач є колишнім власником вказаної квартири та не мешкає за зареєстрованою адресою тривалий час. Будь-яких домовленостей з відповідачем щодо збереження за ним права користування квартирою не існує. У зв`язку з реєстрація відповідача, позивачка повною мірою не може реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Окрім того, ОСОБА_1 несе витрати на комунальні послуги, які нараховуються на ОСОБА_2 . Оскільки відділом ЦНАП Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області 30.01.2025 позивачці було відмовлено у знятті відповідача з реєстрації, вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 06.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін на 31.03.2025.

31.032.2025 у зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_2 , судове засідання відкладено до 24.04.2025.

24.04.2025 учасники справи, яки повідомлялись про дату час та місце судового засідання належним чином в судове засідання не прибули.

Позивачка ОСОБА_1 подала заяву про проведення судового розгляду справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на його зареєстрованого місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки ОСОБА_2 не повідомив, відзив на позов не надав, будь яких заяв з процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заяв про відкладення судового розгляду, письмових пояснень з приводу позову від третьої особи ОСОБА_3 до суду не надходило.

Оголошення про виклик відповідача розміщено з додержанням вимог, передбачених частиною 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.

Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку:

Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 76 - 81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З копії договору купівлі - продажу від 01.05.2024 (НТЕ 561736) укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського РНО Харківської області Сапком І.М., вбачається, що позивачка є власницею в цілому квартири АДРЕСА_3 (а. с. 12 - 13).

Так само, реєстрація права власності за позивачкою на вказану квартиру підтверджується копією технічного паспорту КП "Зміївське БТІ" Харківської області та копією витягу з Державного реєстру речових прав, Індексний номер витягу: 376805796 від 01.05.2024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 140 (а. с. 14 - 16, 17).

З інформації відділу ЦНАП Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 61).

З копії листа Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 01-21/165 від 03.02.2025 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , 1989 р.н., за адресою: АДРЕСА_1 . Відмова мотивована тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є військовозобов`язаним, у зв`язку із чим необхідно надати дозвіл ІНФОРМАЦІЯ_2 для зняття останнього із задекларованого/зареєстрованого місця проживання, оскільки без вказаного дозволу, на час дії воєнного стану, не вбачається можливим надання зазначеної адміністративної послуги (а. с. 18 - 19).

Згідно з частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно частини 4 статті 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

За змістом вказаних норм, за колишнім членом власника житлового приміщення право користування цим приміщенням зберігається у разі тимчасової відсутності з поважних причин, а у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Факт непроживання відповідача ОСОБА_2 протягом тривалого часу за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується копіями актів обстеження від 30.09.2024, 02.02.2025 та письмовими поясненнями свідків (а. с. 20 - 21, 22 - 23, 24 - 32).

Позивачкою ОСОБА_1 надані докази того, що відповідач ОСОБА_2 не є членом її сім`ї, зареєстрований в належній їй квартирі, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням.

Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідачем не надано доказів на спростування доводів позовної заяви.

За встановлених обставин, позовна заява про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З урахуванням позиції позивачки, яка не заявляла вимогу про стягнення на свою користь судового збору, питання про розподіл судових витрат при ухваленні судового рішення не вирішувалось.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 223, 247, 259, 263 - 265, 268, 280 - 289, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_3 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснити учасникам справи, що строки, вказані у рішенні, обчислюються з урахуванням положень пункту 3 Розділу 12 Прикінцеві положення Цивільного процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 24 квітня 2025 року.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Головуючий: