КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/2873/25
УХВАЛА

23.04.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі у залі суду цивільну справу за позовною заявою Адвокатського об`єднання «Центр юридичної допомоги «Правовий елемент» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором про надання правової (правничої) допомоги,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2025 року до Київського районного суду міста Одеси, через засоби поштового зв`язку, надійшла позовна заява Адвокатського об`єднання «Центр юридичної допомоги «Правовий елемент» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором про надання правової (правничої) допомоги, в якому позивач просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти в розмірі 150000,00 грн. за договором про надання правової (правничої) допомоги №26.02.2024.3 від 26.02.2024 року;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача з 06.02.2025 року компенсацію в розмірі трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання договору про надання правової (правничої) допомоги №26.02.2024.3 від 26.02.2024 року станом на день ухвалення рішення суду;

- стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою суду від 15.04.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху.

16.04.2025 року на виконання ухвали суду представником позивача надано до суду заяву про усунення недоліків.

Дослідивши подані до суду документи, суддею встановлено, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, позивачем виконані вимоги ухвали суду від 15.04.2025 року, підстави для залишення позовної заяви без руху або відмови у відкритті провадження, визначених у ст. 185, 186 ЦПК України, відсутні.

Також під час вирішення питання про відкриття провадження по справі, судом було встановлено, що визначення територіальної юрисдикції даної справи визначається за правилами передбаченими ст. 27 ЦПК України, а саме за зареєстрованим місцем проживання/перебування відповідача.

У відповідності до отриманої судом відповіді №1288784 від 14.04.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру судом було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відносно до Київського району міста Одеси.

За наслідком чого, суд дійшов до висновку, що справа підсудна Київському районному суду міста Одеси.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 17.04.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідмоленням сторін по справі.

Також, позивачем надано до позову заяву про забезпечення доказів в порядку передбаченому ст. 116-118 ЦПК України шляхом їх витребування з банківської установи.

Відповідно до ст. 118 ЦПК України, заява про забезпечення доказів розглядається в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею. Заява розглядається не пізніше п`яти днів з дня її надходження до суду. Заявник та інші особи, які можуть отримати статус учасників справи, повідомляються про дату, час і місце судового засідання, проте їх неявка не перешкоджає розгляду поданої заяви.

Приймаючи положення статті 118 ЦПК України, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 18.04.2025 року вказану заяву прийнято та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду на 23.04.2025 року о 10 годині 30 хвилин, з повідомленням сторін по справі.

До судового засідання призначеного на 23.04.2025 року сторони не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.

Однак, 23.04.2025 року до суду від відповідачки ОСОБА_1 надійшло клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, з посиланням на те, що вона перебуває на обліку внутрішньо-переміщеної особи та офіційним місцем її проживання є: АДРЕСА_2 , що судом не було враховано під час вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Приймаючи викладене, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Цивільний процесуальний Кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (частина 1 статті 1 ЦПК України).

Так, у відповідності до ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 6 статті 187 ЦПК України передбачено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно з ч.8 вказаної статті, суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

На виконання вказаних положень, судом станом на час вирішення питання про відкриття провадження у справі було отримано відповідь №1288784 від 14.04.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відносно до Київського району міста Одеси.

За наслідком чого, судом станом на час постановлення ухвали суду від 17.04.2025 року про відкриття провадження по даній справі та в подальшому постановлення ухвали суду від 18.04.2025 року про призначення заяви про забезпечення доказів по даній справі, що є невід`ємною складовою цієї справи, судом на підставі наявних у відповіді №1288784 від 14.04.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання відповідачки в Київському районі міста Одеси, було встановлено підсудність справи Київському районному суду міста Одеси.

Разом з тим, у відповідності до наданої відповідачкою до суду довідкою переселенця, сформованою 18.04.2025 року у застосунку «Дія» Державного підприємства «Дія», судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 21.04.2022 року постановлена в Управлінні соціального захисту населення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації на облік внутрішньо-переміщених осіб, фактичне місце проживання якої визначено, за адресою: АДРЕСА_2 .

Частиною 1 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що:

- вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

- місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;

- місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Статтею 16 вказаного Закону передбачено, що місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою або було відповідно зареєстроване, вважається зареєстрованим.

Згідно з п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади.

За нормами п.12 ч.1 ст.2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» , реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою:

1) створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом;

2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою;

3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках.

Згідно з ч.1 ст. 4 вказаного Закону, особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

Відповідно до п. 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Отже, офіційною та підтвердженою для органів державної влади адресою місця проживання/перебування особи є адреса зареєстрованого/задекларованого місця проживання/перебування такої особи.

Згідно з ч.1 ст.5 Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що внутрішньо переміщена особа зобов`язана зокрема: 3) повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання.

Отже, адреса фактичного проживання особи, зазначена у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, є офіційною адресою фактичного місця проживання особи, яка встала на відповідний облік, на яку в свою чергу чинним законодавством покладено також обов`язок повідомляти про її зміну.

Як вже встановлено, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 є громадянкою України, взята на облік внутрішньо переміщеної особи, місце проживання якої станом на час постановлення ухвали суду про відкриття провадження по справі визначено як внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_2 , що у відповідності до територіального розподілу не відносно до Київського району міста Одеси.

Отже, саме дана адреса фактичного місця проживання відповідачки, яка зазначена у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, засвідчує місце проживання останньої, як внутрішньо переміщеної особи, а відтак приймається судом, як офіційною адреса місця проживання ОСОБА_1 .

За наслідком чого, судом в судовому засіданні під час розгляду заяви про забезпечення доказів, після відкриття провадження по справі, з`ясовано, що офіційне місце проживання відповідача розташоване в Білгород-Дністровському районі Одеської області, за наслідком чого справа Київському районному суду міста Одеси не підсудна.

Частиною 4 статті 116 ЦПК України врегульовано, що забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки справа не підсудна Київському районному суду міста Одеси, суд позбавлений можливості на розгляд відповідної заяви про забезпечення доказів, як заяви з процесуальних питань по даній справі, а справа за позовною заявою Адвокатського об`єднання «Центр юридичної допомоги «Правовий елемент» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором про надання правової (правничої) допомоги, з усіма складовими заявами поданими до неї (заявою про забезпечення доказів та клопотанням про витребування доказів), підлягає переданню до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, за належною територіальною юрисдикцією, для розгляду справи судом встановленим законом.

Одночасно судом приймається, що право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність (рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24), у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява № 7360/76, § 68). Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» (рішення ЄСПЛ у справах Jorgic v. Germany, заява 74613/01, § 64).

Крім того, ухвалення судового рішення за наслідком розгляду справи з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) є підставою для скасування судового рішення згідно з положеннями ч. 1 ст. 378 ЦПК України.

За наслідком викладеного, передання даної справи за належною територіальною юрисдикцією є виправданим заходом.

Статтею 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 1-18, 27, 31-32, 116, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Передати цивільну справу за №947/13253/25 (провадження №2/947/2873/25) за позовною заявою Адвокатського об`єднання «Центр юридичної допомоги «Правовий елемент» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором про надання правової (правничої) допомоги, разом з поданими до неї заявою про забезпечення доказів та клопотанням про витребування доказів, за територіальною юрисдикцією до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Передачу справи на розгляд іншому суду здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Головуючий Калініченко Л. В.