РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1763/24

Провадження № 2-о/293/21/2025

22 квітня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

з участю представника заявника Мамедова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Черняхів в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи: ОСОБА_2 про встановлення факту відсутності кровного споріднення та родинних відносин, -

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ЗАЯВИ

25.12.2024 представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Мамедов А.В. звернувся до суду із заявою, за змістом якої просить встановити факт відсутності кровного споріднення та родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що 01.02.1997року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб. У шлюбі у заявника та ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_2 . 07.11.2002 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області шлюб між заявником та громадянкою ОСОБА_3 розірвано. З часом у заявника почали виникати підозри щодо факту відсутності кровного споріднення між заявником та ОСОБА_2 , тому 15.11.2024 за зверненням заявника, Meдико-генетичним центром «МАМА ПАПА» проведено молекулярно-генетичне експертне дослідження, за результатами якого встановлено, що ймовірність біологічного батьківства заявника ОСОБА_1 , відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках проведеного дослідження, складає 0%».

Встановлення вказаного факту заявник просить встановити з метою захисту приватного інтересу та «приватного життя» чоловіка за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №293/1763/24 передана на розгляд судді Збаражського О.М.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 30.12.2024, заява ОСОБА_1 залишена без руху із надання заявнику строку на усунення недоліків заяви.

Ухвалою від 08.01.2025 суд прийняв заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Судове засідання призначив на 04.02.2025.

Ухвалою від 04.02.2025, що у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, суд відклав судове засідання на 06.03.2025.

06.03.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому судовому засіданні. Розгляд справи відкладено на 03.04.2025.

Ухвалою від 03.04.2025, що у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, суд відклав судове засідання на 22.04.2025.

22.04.2025 в судовому засіданні представник заявника адвокат Мамедов А.В. заяву підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про розгляд справи неодноразово повідомлявся встановленим порядком.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №921/6/14, у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У зв`язку із належним повідомленням заявника та заінтересованої особи, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи у їх відсутність.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

01.02.1997 року Черняхівським райвідділом РАГС зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , актовий запис №12, складений Черняхівським райвідділом РАГС (а.с.11-12).

В шлюбі у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина хлопчик - ОСОБА_2 (а.с.19).

Згідно висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження № 45458 від 15.11.2024 встановлено, що ймовірність біологічного батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках проведеного дослідження, складає 0%» (а.с.13-29).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до вимог пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно статті 315 Цивільного процесуального кодексу України до фактів, що мають юридичне значення належить встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до пунктом 6 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Статтею 319 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19).

Підстави для оспорювання батьківства, зазначені у ст. 136 СК України, істотно відрізняються від підстав для його оспорювання, передбачених у ст. 56 КпШС України, зокрема, відповідно до норми ч. 2 ст. 136 СК України, безпосереднім предметом доказування є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, залежно від доведення якого суд ухвалює відповідне рішення, тоді як норми частини першої статті 56 КпШС України, не передбачають безпосередньо такого предмету доказування, хоча й не виключають можливості доказування такої обставини. Тому відповідний експертний висновок, що може бути важливим доказом у спорі, водночас, виходячи з диспозиції частини першої статті 56 КпШС України і відповідного предмету доказування, не може вважатися єдиним доказом у спорі і підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами, що можуть забезпечуватися іншими засобами доказування.

Пунктами 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення КпШС України, чинні на час їх виникнення, тобто з часу виникнення батьківства заявника відносно ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

За змістом правової конструкції, застосованої для формулювання норми закону щодо цього строку, та з урахуванням положень ст. 9, 10, 11 КпШС України, якими передбачено, що позовна давність поширюється на вимоги, що випливають із шлюбних та сімейних відносин, у випадках, коли строк для захисту порушеного права встановлено законодавством України і в таких випадках застосовується судом відповідно до цивільного законодавства, якщо інше не встановлено законом, із відповідним порядком її обчислення, строк, про який ідеться, відповідає умовам, встановленим законом саме для позовної давності.

Преклюзивний строк - це період, із закінченням якого припиняється цивільне право як таке. Він надає уповноваженій особі строго визначений час для реалізації свого права і припиняє це право у разі його невикористання чи неналежного використання. Цей строк встановлюється для спонукання особи до здійснення свого права, в іншому ж випадку це право припиняється або ж переходить до інших осіб. Це свого роду санкція за нездійснення свого суб`єктивного права, оскільки його нездійснення певною мірою заважає подальшому нормальному розвитку суспільних відносин.

Із заявою про оспорювання батьківства відносно повнолітнього сина ОСОБА_2 заявник звернувся до суду 25.12.2024.

Судом встановлено, що запис про батька дитини в актовому записі про народження було здійснено під час шлюбу заявника та ОСОБА_4 , на той час позивач не мав сумнівів щодо його батьківства відносно дитини ОСОБА_2 .

У тому, що він не є біологічним батьком дитини ОСОБА_2 заявник переконався у листопаді 2024року, після проведення Meдико-генетичним центром «МАМА ПАПА» 15.11.2024 молекулярно-генетичного експертного дослідження, тобто строки позовної давності заявником дотримані.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду №5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Європейський суд з прав людини, зокрема, вказав, що: «раніше розглядав справи, в яких чоловік бажав ініціювати провадження про оспорювання батьківства щодо дитини. Суд неодноразово встановлював, що провадження щодо встановлення батьківства або його оспорювання стосуються «приватного життя» чоловіка за статтею 8 Конвенції, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності (див. рішення у справі «А.Л. проти Польщі», (A.L. у. Poland), заява № 28609/08, пункт 59, від 18 лютого 2014 року, з подальшими: посиланнями). Суть позову заявника полягає не у тому, що держава повинна була утриматися від дій, а радше у неспроможності національних судів вирішити питання його біологічних відносин з дитиною, тим самим забезпечивши «повагу» до «приватного життя» заявника. Хоча основною ціллю статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання органів державної влади, вона не лише зобов`язує державу утримуватися від такого втручання, на додаток до цього негативного зобов`язання можуть існувати позитивні зобов`язання, притаманні ефективній повазі до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин осіб між собою (див. рішення у справі «Фон Ганновер проти Німеччини (№ 2)» [ВП] (Von Hannover v. Germany (no. 2) [GC], заяви № 40660/08 та № 60641/08, пункт 98, ЄСПЛ 2012). Межа між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 Конвенції не підлягає чіткому визначенню; проте застосовні принципи є подібними. В обох контекстах слід враховувати справедливий баланс, який має бути встановлений між конкуруючими інтересами (там само, пункт 99) (YAKUSHEV v. UKRAINE, № 15978/09, § 16, 21, 22, ЄСПЛ, від 14 грудня 2018 року); «провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» чоловіка за статтею 8 Конвенції, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності (див. рішення у справі «А.Л. проти Польщі» (A.L. v. Poland), заява № 28609/08, пункт 59, від 18 лютого 2014 року, з подальшими посиланнями). ... У цій справі питання полягає не в діях держави, а в стверджуваній неналежності захисту національними судами приватного життя заявника у спорі між приватними сторонами. У справах такого типу має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами (див., наприклад, рішення у справі «Фон Ганновер проти Німеччини (№ 2)» [ВП] (Von Hannover v. Germany (no. 2) [GC], заяви № 40660/08 та № 60641/08, пункти 98 і 99, ЄСПЛ 2012). До того ж усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення (див. рішення у справі «Нойлінтер і Шурук проти Швейцарії» [ВП] (Neulinger and Shuruk v. Switzerland) [GC], заява № 41615/07, пункт 135, ЄСПЛ 2010)» (M. Т. v. UKRAINE, № 950/17, § 18, 23, ЄСПЛ, від 19 березня 2019 року).

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Заінтересована особа ОСОБА_2 обставини зазначені в заяві про оспорювання батьківства не спростував, висновок експерта не оспорив, під час експертизи приймав безпосередню участь, а тому обізнаний із її результатами.

Тому суд, дослідивши належність, допустимість, достовірність кожного наявного в матеріалах справи доказу окремо, а також їх достатність і взаємозв`язок у сукупності дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати доведеним факт відсутності кровного споріднення та родинних відносин між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 89, 258, 259, 265, 268, 273, 319, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт відсутності кровного споріднення та родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

РНОКПП НОМЕР_1

Заінтересована особа:

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1

адреса реєстрації:

АДРЕСА_2

РНОКПП НОМЕР_2

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ