Провадження №2/752/2437/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі судді Кордюкової Ж.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Стецюра Ольга Вікторівна в інтересах Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» (далі - ТДВ «СГ «Оберіг») звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

В обґрунтування зазначених вимог зазначено, що 01.08.2021 в місті Києві на вулиці Новопольовій сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу Кiа, д.н.з. НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки СКС PGO-42ПП (на базі Peugeot 301), д.н.з. НОМЕР_2 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.

В судовому порядку відповідача було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким чином було встановлено факт, що відповідач під час настання дорожньо-транспортної пригоди керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до звіту №121665 від 17.10.2022 вартість відновлювального транспортного засобу СКС PGO-42ПП (на базі Peugeot 301), д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу складає 9901, 55 грн.

На підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 10.08.2021 ТДВ «СГ «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 9901, 55 грн.

Враховуючи винність відповідача у ДТП, порушення нею обов`язків встановлених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також виплату позивачем страхового відшкодування, ТДВ «СГ «Оберіг» отримало право звернутися до відповідача з регресним позовом.

24.08.2023 відповідачу було направлено досудову вимогу про виплату грошових коштів, однак станом на дату подання даної позовної заяви відповідач не сплатила кошти позивачу.

Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, нараховані на суму заборгованості у розмірі 9901, 55 грн., за період з 01.09.2023 по 08.08.2024 інфляційні втрати у розмірі 682, 27 грн, пеня у розмірі 2868, 47 грн. та 3% річних у розмірі 278, 65 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТДВ «СГ «Оберіг» грошові кошти у розмірі 13730, 94 грн., з яких сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу - 9901, 55 грн; інфляційні втрати - 682, 27 грн., пеня - 2868, 47, 3 % річних - 278, 65 грн., судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 7300 грн.

20.09.2024 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

22.11.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась.

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження, яка повернулася на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Кіа, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-202222364.

Власником транспортного засобу Peugeot, д.н.з. НОМЕР_2 , є Департамент патрульної поліції, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

10.08.2021 Департамент патрульної поліції звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 21.07.2022 у справі №760/25809/21 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 01.08.2021 року о 02 год. 30 хв. в м. Київ по вул. Новопольова, керуючи т.з. Кіа, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення зі службовим автомобілем Peugeot, д.н.з. НОМЕР_2 (на синьому фоні), який рухався назустріч, чим порушила вимоги п. 13.3, 2.3 б ПДР України. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постанова набрала законної сили 02.08.2022.

Відповідно до звіту №121665 від 17.10.2022 про оцінку колісного транспортного засобу вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Peugeot 301, д.н.з. НОМЕР_2 , з урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 9901, 55 грн.

28.10.2022 ТДВ «СГ «Оберіг» склало страховий акт №32340/1/1 відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 9901, 55 грн.

28.10.2022 ТДВ «СГ «Оберіг» перерахувало на користь ОСОБА_2 9901, 55 грн., призначення платежу страхове відшкодування згідно страхового акту №32340/1/1 від 28.10.2022 Peugeot (118976) без ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією №4011.

24.08.2023 ТДВ «СГ «Оберіг» направило ОСОБА_1 вимогу про виплату страхового відшкодування у розмірі 9901, 55 грн., яка 30.08.2023 не була вручена останній під час доставки.

За період з 01.09.2023 по 08.08.204 позивач нарахував інфляційні втрати в розмірі 682,27 грн., пеню в розмірі 2868,47 грн. та 3% річних в розмірі 278,65 грн.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пп. а) п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 108 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Судом встановлено, що за участю відповідача 01.08.20021 сталась ДТП, в якій був пошкоджений транспортний засіб Peugeot, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є Департамент патрульної поліції.

Відповідач є винною в скоєнні зазначеної ДТП, під час якої перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Позивач в повному обсязі виплатив потерпілому страхове відшкодування в розмірі 9901,55 грн., внаслідок пошкодження транспортного засобу Peugeot, д.н.з. НОМЕР_2 .

Таким чином, оскільки позивач виплатив страхове відшкодування, то у нього на підставі ст. 1191 ЦК України та п. п. а) п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникло право вимоги до відповідача, яка скоїла ДТП в стані алкогольного сп`яніння, в розмірі 9901,55 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач обґрунтовано вимагає стягнення з відповідача в порядку регресу страхове відшкодування, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволення в повному обсязі в сумі 9901,55 грн.

Щодо решти позовних вимог про стягнення за період з 01.09.2023 по 08.08.2024 інфляційних втрат в розмірі 682,27 грн., пені в розмірі 2868,47 грн. та 3% річних в розмірі 278, 65 грн. суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання.

Суд зауважує, що 24.08.2023 ТДВ «СГ «Оберіг» направило відповідачу претензію з вимогою виплатити в порядку регресу відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України страхове відшкодування в сумі 9901,55 грн., але 30.08.2023 відбулось повернення претензії за зворотною адресою, оскільки відправлення не було вручено під час доставки.

З огляду на несвоєчасне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем, то вона має нести відповідальність за прострочення виконання зобов`язання.

Проте суд вважає, що позивачем неправильно обчислений період, за який нараховані інфляційні втрати та 3% річних.

Оскільки 30.08.2023 відбулось повернення претензії за зворотною адресою (позивачу) через не вручення відправлення під час доставки, то з урахуванням приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України початком періоду є 07.09.2023 (через 7 днів від дати повернення претензії), а останнім днем періоду є 08.08.2024, як визначив позивач.

За розрахунком суду за період з 07.09.2023 по 08.08.2024 інфляційні втрати складають 682,27 грн. ((100,50:100) x (100,80:100) x (100,50:100) x (100,70: 100) x (100,40:100) x (100,30:100) x (100,50:100) x (100,20:100) x (100,60:100) x (102,20:100) x (100,00:100) = 1.06890580, 9 901,55 x 1.06890580 - 9 901,55 = 682,27 грн.), а 3% річних - 273,77 грн. (9 901,55 x 3 % x 337:365:100= 273,77 грн.).

Також суд зауважує, що вимоги про стягнення пені є необґрунтованими, оскільки позивач не наводить жодного нормативного обґрунтування підстав для нарахування такої пені для сплати відповідачем в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми страхового відшкодування.

Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 9901,55 грн., інфляційних втрат в сумі 682,27 грн. та 3% річних в сумі 273,77 грн., нарахованих за період з 07.09.2023 по 08.08.2024.

Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (79,07%) у розмірі 1915,39 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Щодо судових витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 7300 грн. суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу були надані підтверджуючи документи.

Таким чином враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених у Акті прийому-передачі послуг за Договором № 32340/1 про надання правової допомоги від 01.08.2024, а також з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5772,11 грн. судових витрат на правову допомогу.

Загалом сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 7687,50 грн. (5772,11 грн. + 1915,39 грн.= 7687,50 грн.).

Керуючись ст.ст. 12 - 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354 - 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 9901 (дев`ять тисяч дев`ятсот одна) грн. 55 коп., 3 % річних в розмірі 273 (двісті сімдесят три) грн. 77 коп., інфляційні втрати в розмірі 682 (шістсот вісімдесят дві) грн. 27 коп. та судові витрати в розмірі 7687 (сім тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 50 коп.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг», місцезнаходження: м. Київ, вул. Васильківська, 14, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Рішення складене 23.04.2025.

Суддя Ж. І. Кордюкова