ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4277/25 Справа № 211/8010/24 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 211/8010/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2025 року, яке ухвалено суддею Ткаченко С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення недоплаченої частки заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до наказу № 404/ОС від 06 серпня 2021 року, позивач з 10 серпня 2021 року прийнята по переводу з Дніпропетровської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Українська залізниця» - фельдшером до СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця».

Позивач має стаж безперервної роботи в галузі 28 років 07 місяців 07 днів станом на 07 листопада 2024 року та, відповідно, має право на надбавку за вислугу років згідно п. 3.1.19 колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, який є чинним на теперішній час.

З довідок за листопад-грудень 2024 року позивачу стало відомо про порушення її прав в частині невиплати заробітної плати в повному розмірі, гарантованої колективним договором. Так, пункт 3.1.19 колективного договору безпосередньо встановлює та регулює розмір доплати за вислугу років в залежності від безперервного стажу роботи в галузі та узагальнює гарантії, викладені в Положенні про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, затвердженого наказом від 28 грудня 2001 року № 743-Ц та п. 3.1.11 колективного договору.

Зважаючи, що позивач є працівником СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця», а не медичним працівником амбулаторії чи поліклініки, що входить до складу структурного підрозділу, вона має право на оплату праці нарівні з іншими працівниками (такими, як хімічна лабораторія, паливний склад, технічний відділ і т.п.), а відповідач безпідставно недоплачував частку заробітної плати за безперервний стаж роботи в галузі, встановлений таблицею п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки.

На підставі наведенного вище позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 20 898,95 грн недоплаченої частки заробітної плати (надбавки за вислугу років) за період з 10 серпня 2021 року по 31 жовтня 2024 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2025 року позов задоволено, стягнута з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 недоплачену частку заробітної плати (надбавки за вислугу років) за період з 10 серпня 2021 року по 31 жовтня 2024 року в сумі 20 898 грн 95 коп. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у сумі 1 211 грн 20 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, позивачем пропущено строк, установлений статтею 233 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду 24 грудня 2024 року з вимогами про стягнення недоплаченої заробітної плати за період із серпня 2021 року по жовтень 2024 року. При тому, що позивачка кожного місяця отримує розрахунок заробітної плати, а отже їй кожного місяця було відомо про виплату нарахованих їй сум. З урахуванням нової редакції Закону, яка діяла до 18 липня 2022 року та періоду карантину, на який було продовжено строки, визначені ст. 233 КЗпП України, позивачка могла звернутися до суду з позовом щодо виплати недоплаченої частки заробітної плати за безперервну роботу за період з серпня 2022 по червень 2023 року до 30 вересня 2023 року та відповідно за період з липня 2023 по вересень 2024 рік строк також тримісячний строк звернення до суду сплив, проте відповідний позов, позивачка подала лише 24 грудня 2024 року, тобто з пропуском строку.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач, на підставі наказу № 404/ОС від 06 серпня 2021 року, з 10 серпня 2021 року працює фельдшером Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та має безперервний стаж роботи в галузі 28 років 07 місяців 07 днів, що підтверджується записами в трудовій книжці та довідкою № 103 від 07 листопада 2024 року, а отже ОСОБА_1 має право на надбавку за вислугу років згідно п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки.

Згідно п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, який чинний на цей час встановлено, що "виплату надбавки за вислугу років працівникам депо провадити щомісячно, в залежності від стажу безперервної роботи в галузі, відповідно до "Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту", затвердженого наказом від 28 грудня 2001 року № 743-Ц, зі змінами та доповненнями п. 3.1.10, 3.1.11 Колективного договору Придніпровської залізниці, у розмірі від 15 до 20 років стажу - 25 %, від 20 до 25 років стажу - 30 %.

Згідно п. 1.3 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, надбавка за вислугу років виплачується працівникам лікувально-оздоровчих, оздоровчих закладів, закладів фізичної культури і спорту, культурно-просвітних закладів, які утримуються за рахунок основної діяльності залізниць і оплата їх праці провадиться згідно з наказом Укрзалізниці; працівникам дорожніх газет та газети "Магістраль", працівникам ресторанів , кафе, вагон-ресторанів і вагонів - буфетів, робітничих їдалень, буфетів-роздаткових, які передані на баланс підприємств та відособлених структурних підрозділів і оплати їх праці провадиться згідно з наказом Укрзалізниці, викладачам дорожніх технічних шкіл виплата надбавки за вислугу років провадиться після трьох років роботи в розмірі 75 % від передбачено п. 1 даного Положення.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов про неправомірність дій відповідача щодо виплати позивачці ОСОБА_1 надбавки у розмірі, визначеному п. 1.3 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, а не у розмірі, визначеному п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про оплату праці», договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Згідно п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, який чинний на цей час встановлено, що "виплату надбавки за вислугу років працівникам депо провадити щомісячно, в залежності від стажу безперервної роботи в галузі, відповідно до "Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту", затвердженого наказом від 28.12.2001 року № 743-Ц, зі змінами та доповненнями п. 3.1.10, 3.1.11 Колективного договору Придніпровської залізниці, у розмірі від 15 до 20 років стажу - 25 %, від 20 до 25 років стажу - 30 %.

Як вбачається з маетріалів справи, позивач ОСОБА_1 має загальний безперервний стаж роботи на підприємствах, організаціях, та структурних підрозділах залізничного транспорту, станом на 07 листопада 2024 року - 28 років 07 місяців 07 днів, а тому має право на надбавку у розмірі, встановленому п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки.

Разом з тим, за період з 10 серпня 2021 року по 31 жовтня 2024 року відповідачем АТ «Українська залізниця» здійснювалось нарахування та виплата позивачці ОСОБА_1 надбавки у розмірі, визначеному п. 1.3 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, згідно якого надбавка за вислугу років виплачується працівникам лікувально-оздоровчих, оздоровчих закладів, закладів фізичної культури і спорту, культурно-просвітних закладів, які утримуються за рахунок основної діяльності залізниць і оплата їх праці провадиться згідно з наказом Укрзалізниці; працівникам дорожніх газет та газети "Магістраль", працівникам ресторанів, кафе, вагон-ресторанів і вагонів - буфетів, робітничих їдалень, буфетів-роздаткових, які передані на баланс підприємств та відособлених структурних підрозділів і оплати їх праці провадиться згідно з наказом Укрзалізниці, викладачам дорожніх технічних шкіл виплата надбавки за вислугу років провадиться після трьох років роботи в розмірі 75 % від передбачено п. 1 даного Положення.

Із наведенного позивачем розрахунку розміру недоплаченої заробітної плати (надбавки за вислугу років), який відповідачем не оспорюється, слідує, що розмір недоплаченої частки заробітної плати (надбавки за вислугу років) за період з 10 серпня 2021 року по 31 жовтня 2024 року становить 20 898 грн 95 коп, тому з урахуванням викладеного, суд дійшов обгрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача щодо виплати позивачці ОСОБА_1 надбавки у розмірі, визначеному п. 1.3 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, а не у розмірі, визначеному п. 3.1.19 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду даним позовом, оскільки згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України (із змінами, внесеними Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді-грудні 2024 року позивачка отримала листи АТ «Українська залізниця» щодо встановленої та нарахованої відповідачем їй надбавки за вислугу років за період з 01 серпня 2021 року по 31 жовтня 2024 року відповідно до п. 1.3 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, затвердженого наказом від 28 грудня 2001 року № 743-Ц та п. 3.1.11 Колективного договору Придніпровської залізниці.

Отже, саме з цього часу позивачка ОСОБА_1 дізналася про нарахування їй надбавки відповідно до п. 1.3 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту та звернулася до суду із позовом 24 грудня 2024 року, тобто в межах тримісячного строку з дня, коли вона дізналася про порушення свого права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: